ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року
м. Київ 
справа № 204/4411/24
провадження № 61-1832св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М., 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 23 жовтня 2024 року у складі судді Приваліхіної А. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В., Пищиди М. М.,
у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби по Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Лукіна Михайла Віталійовича, боржник -  ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби по Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Лукіна М. В. (далі - державний виконавець Лукін М. В.), боржник -     ОСОБА_2 .
Скарга обґрунтована тим, що 20 грудня 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 204/9352/22 винесено судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на малолітню дитину - ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 03 листопада 2022 року та до повноліття дитини. 
На підставі вказаного наказу 06 січня 2023 року державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби по Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міського управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Чуприною П.О. (далі - державний виконавець Чуприна П. О.) відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_4, в якому 07 січня 2023 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
До середини квітня 2023 року боржник працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (далі - ТОВ «АТБ-МАРКЕТ») і аліменти підприємство стягувало з його заробітної плати щомісячно відповідно до вимог судового наказу, але потім у квітні 2023 року боржник вступив до лав Збройних Сил України і заявник почала отримувати аліменти у твердій грошовій сумі 4 700,00 грн.
Надалі державний виконавець Чуприна П. О. звільнилася з посади, а виконавче провадження передано державному виконавцю Лукіну М. В., який на її численні запити про те, чому не виконується судовий наказ в повному обсязі і чому не вживаються передбачені законом заходи, пояснював, що він не може знайти боржника; не надійшли відомості з податкової, з пенсійного фонду, з військової частини тощо. 
17 квітня 2024 року вона отримала за березень 2024 року аліменти у розмірі 1 300,00 грн, що лише на 8,50 грн більше 50 % прожиткового мінімуму дитини до 6 років. Більше аліментів за березень 2024 року вона не отримувала, оскільки відповідальна особа у військовій частині НОМЕР_1 , до якої зарахований боржник, аліменти не перерахувала. Тому вона звернулася до державного виконавця із заявою про видачу їй довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів та вжиття заходів примусового виконання рішення суду, натомість 24 квітня 2024 року отримала довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. 
Вважає дії та бездіяльність державного виконавця Лукіна М. В. неправомірними, оскільки судовим наказом стягнуто аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), тоді як державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості виходячи із розміру (доходу) середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, а не з фактичного заробітку боржника. 
В матеріалах виконавчого провадження є відповідь Державної податкової служби України про джерела та / або суми доходів ОСОБА_2 за 2023 рік, однак державний виконавець Лукін М. В. маючи достовірні дані про дохід боржника вніс в офіційний документ завідомо неправдиві відомості про те, що заборгованість відсутня та позбавив її дитину аліментів у відповідних сумах. 
Бездіяльність державного виконавця Лукіна М. В. полягає у тому, що він зобов`язаний щомісяця обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів та повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача й боржника. Державний виконавець зобов`язаний надсилати стягувачу письмове роз`яснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. Проте, державний виконавець їй такого роз`яснення не надсилав, тому не виконував свої посадові обов`язки. 
Крім того, державний виконавець не зробив запиту до Державної податкової інспекції Дніпропетровської області про доходи боржника за перший 
квартал 2024року; не направляв судовий наказ на виконання до військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , тому фактично не направляв до них запити 
від 29 січня 2024 року, 05 лютого 2024 року та 24 квітня 2024 року, які є в матеріалах виконавчого провадження. З цих самих підстав державний виконавець не направляв до військової частини НОМЕР_1 постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09 жовтня 2023 року; не притягував до відповідальності осіб, які відповідають за виконання судового наказу з військової частини за стягнення аліментів і ненадання щомісячних звітів; не вимагав від боржника декларації про отримані доходи; не притягував боржника до відповідальності за невиконання судового наказу. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати дії державного виконавця Лукіна М. В. неправомірними та зобов`язати його усунути порушення її прав шляхом здійснення розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_2 за 2023 рік та перший квартал 2024 року, за якими надалі стягнути з боржника заборгованість та притягнути до відповідальності за невиконання судового рішення.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 23 жовтня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державний виконавець Лукін М. В. вжив всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинив виконавчі дії 
у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 
2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для притягнення до відповідальності за невиконання судового наказу боржника та вимагати від нього подання декларації про отримані доходи, оскільки  ОСОБА_2 самостійно з`явився на виклик державного виконавця, надав усю належу інформацію та добровільно сплачував аліменти у період відсутності нарахувань заробітної плати. 
Державним виконавцем були вчинені усі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» для примусового виконання судового наказу. 
Згідно з листом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 серпня 2024 року № 1665/4939 на виконання постанови державного виконавця від 05 лютого 2024 року за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2024 року з ОСОБА_2 було утримано та перераховано до державної виконавчої служби аліменти 
на користь ОСОБА_1 у сумі 101 398,73 грн, також зазначено, 
що станом на 31 липня 2024 року заборгованість по сплаті аліментів 
становить 124 987,98 грн.
Відповідно до наданого державним виконавцем до суду першої інстанції розрахунку заборгованості станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 відсутня. 
Апеляційний суд зазначив, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_4 станом на 01 жовтня 2024 року розрахунок аліментів здійснювався виходячи із розрахунку розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості - 14 479 грн, оскільки звіт про здійснені відрахування та виплати військовою частиною, з якою боржник перебував/перебуває у трудових відносинах, до виконавчої служби не надано, нарахувань не здійснено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 22 січня 2025 року, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У березні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано чи існує у ОСОБА_2 заборгованість за аліментами та на яку суму, оскільки військова частина визнала заборгованість по аліментам 
у розмірі 124 987,98 грн, а державний виконавець у суді першої інстанції надав довідку про те, що боржник переплатив аліменти на суму 61 701,72 грн. 
Суди не надали правову оцінку тому, що боржник за другий, третій та четвертий квартал 2023 року згідно з довідкою Державної податкової служби України отримав дохід у сумі 622 094,79 грн, а не середню заробітну плату. Тому державний виконавець несе відповідальність за невиконання судового рішення про стягнення аліментів. 
Позивач вказувала, що суди не звернули уваги на те, що боржник самостійно з дозволу державного виконавця змінив судовий наказ і сплачував 8 місяців аліменти в твердій грошовій сумі, отримавши при цьому дохід у розмірі 622 094,79 грн.
Дії та бездіяльність державного виконавця Лукіна М. В. полягають в тому, що фактично разом з боржником державний виконавець на свій власний розсуд змінив судовий наказ зі стягнення частки від усіх видів заробітку на стягнення у твердій грошовій сумі відповідно до середнього заробітку працівника, проте боржник проходив службу у Збройних силах України і отримував доходи більше 100 000,00 грн у місяць. Державний виконавець безпідставно не притягував до відповідальності відповідальних осіб військової частини за неподання звітів про нарахування та стягнення аліментів на дитину, вносив в офіційні документи завідомо неправдиві відомості про заборгованість зі сплати аліментів.
Позиція інших учасників справи
04 квітня 2025 року державний виконавець Лукін М. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити касаційну скаргу 
без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року без змін.
Відзив мотивований тим, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, якими  у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому оскаржувані судові рішення відповідають вимогам статей 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
29 листопада 2022 року Красногвардійським районним судом 
м. Дніпропетровська винесено судовий наказ № 204/9352/22, яким стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 03 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. 
Судовий наказ виданий стягувачу 20 грудня 2022 року. 
06 січня 2023 року державним виконавцем Чуприною П. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання вказаного судового наказу.
07 січня 2023 року державним виконавцем Чуприною П. О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 
09 жовтня 2023 року державним виконавцем Лукіним М. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що державним виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 , але при цьому має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 43 437,00 грн. Тому, державним виконавцем постановлено здійснювати відрахування суми доходів боржника відповідно до вимог чинного законодавства, що залишаються після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка становить 43 437,00 грн, в тому числі виконавчий збір / основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій. 09 жовтня 2023 року вказана постанова направлена державним виконавцем до військової частини НОМЕР_1 для виконання та сторонам виконавчого провадження для відома. 
29 січня 2024 року державним виконавцем Лукіним М. В. направлено до військової частини НОМЕР_1 вимогу виконавця та 05 лютого 2024 року повторну вимогу виконавця щодо надання до відділу звіту про нарахування заробітної плати боржнику з дня зарахування до 01 лютого 2024 року.
З листа Державної податкової служби України від 13 березня 2024 року № 195626660 вбачається, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований як особа, яка отримує доходи (код доходу 101) від податкового агента (30487219) 
ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та за перший квартал 2023 року йому нараховано доходу 48 979,03 грн, з яких утримано податки у сумі 8 816,23 грн. 
У другому кварталі 2023 року ОСОБА_2 зареєстрований як особа, яка отримує доходи (код доходу 185) від податкового агента (26630678) військова частина НОМЕР_2 та йому нараховано дохід 26 783,00 грн, з якого утримано податки у сумі 4 821,00 грн та як особа, яка отримує доходи (код доходу 101) від податкового агента (30487219) ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» і йому нараховано 
дохід - 8 522,58 грн та 181,61 грн, з якого утримано податки у сумі 1 534,06 грн та 143,00 грн. 
У третьому кварталі 2023 року боржник ОСОБА_2 зареєстрований як особа, яка отримує доходи (код доходу 185) від податкового агента (26630738) військова частина НОМЕР_1 та йому нараховано дохід 141 172,60 грн та 220 081,45 грн, з якого утримано податки у сумі 25 411,06 грн та 39 614,65 грн. 
У четвертому кварталі 2023 року боржник ОСОБА_2 зареєстрований як особа, яка отримує доходи (код доходу 185) від податкового агента (26630738) військова частина НОМЕР_1 та йому нараховано дохід 361 871,35 грн, з якого утримано податки у сумі 65 136,83 грн. 
28 березня 2024 року на адресу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міського управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) надійшла відповідь від 21 лютого 2024 року № 1665/981 командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 на запит державного виконавця 
від 09 жовтня 2023 року № 146668/11, з якої вбачається, що ОСОБА_2 на цей час не проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14 квітня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 станом на 01 квітня 2024 року заборгованість відсутня. 
Крім того, зазначено, що до стягнення нараховано - 14 479,00 грн, сплачено - 28 369,71 грн, борг -13 890,71 грн. Вказано, що станом на 24 квітня 2024 року не надано звіти за заробітною платою боржника, а розрахунок буде скориговано після отримання звіту / довідки.
Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів 
від 24 квітня 2024 року № 112068/11 станом на 24 квітня 2024 року заборгованість за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 відсутня. 
24 квітня 2024 року державним виконавцем Лукіним М. В., з метою проведення повного та неупередженого розрахунку заборгованості, направлено до військової частини НОМЕР_1 повторну вимогу щодо надання до відділу звіту про нарахування заробітної плати боржнику з моменту зарахування та станом на 24 квітня 2024 року.
З відповіді на запит від 15 травня 2024 року № 204501889 Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міського управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) до Пенсійного фонду України вбачається, що останнє робоче місце боржника ОСОБА_2 станом 
на 01 лютого 2024 року обліковується за страховим агентом військовою частиною НОМЕР_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження № НОМЕР_4 в межах відділу вказане виконавче провадження спочатку 04 січня 2023 року було передано від державного виконавця Ключерова Ю. К. до державного виконавця Чуприни П. О., а потім 01 січня 
2024 року передано від державного виконавця Чуприни П. О. до державного виконавця Лукіна М. В.
Фактично виконавче провадження № НОМЕР_4 передано державному виконавцю Лукіну М. В. в провадження лише 01 січня 2024 року.
З інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження № НОМЕР_4 вбачається рух коштів за виконавчим провадженням, зокрема за: лютий 2023 року - 369,00 грн (платник ТОВ «АТБ-МАРКЕТ») та 6 292,24 грн (платник ОСОБА_2 ), березень 2023 року - 6 506,67 грн (платник 
ОСОБА_2 ), квітень 2023 року - 4 056,31 грн (платник ОСОБА_2 ), травень 2023 року - 1 715,17 грн (платник ОСОБА_2 ), червень 2023 року - 
4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), липень 2023 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), серпень 2023 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), вересень 2023 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), жовтень 2023 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), листопад 2023 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), грудень 2023 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), січень 2024 року - 4 700,00 грн (платник ОСОБА_2 ), лютий 2024 року - 4 000,00 грн (платник ОСОБА_2 ) та 10 252,52 грн (платник військова частина НОМЕР_1 ), березень 2024 року - 1 400,00 грн (платник ОСОБА_2 ) та 6 717,19 грн (платник військова частина НОМЕР_1 ), квітень 2024 року - 1 300,00 грн (платник ОСОБА_2 ) та 10 473,84 грн (платник військова частина НОМЕР_1 ), травень 
2024 року - 1 300,00 грн (платник ОСОБА_2 ) та 5 910,00 грн (платник військова частина НОМЕР_1 ), червень 2024 року - 10 808,77 грн (платник військова частина НОМЕР_1 ), липень 2024 року - 10 808,77 грн та 10 835,00 грн (платник військова частина НОМЕР_1 ).
З листа командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 26 серпня 2024 року № 1665/4939 вбачається, що ОСОБА_2 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 серпня 2023 року 
№ 194-РС, був зарахований до складу військової частини НОМЕР_3 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 . 
Вказано, що на виконання постанови державного виконавця Лукіна М. В. 
від 05 лютого 2024 року, за період з 01 січня до 31 липня 2024 року 
з ОСОБА_2 було утримано та перераховано до державної виконавчої служби аліменти на користь ОСОБА_1 в сумі 101 398,73 грн, та зазначено, що станом на 31 липня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 124 987,98 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 до стягнення нараховано 56 006,22 грн, сплачено 117 707,94 грн, борг - 61 701,72 грн.
Також у цьому розрахунку зазначено, що станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість відсутня. Вказано, що станом на 01 жовтня 2024 року не надано звіти із заробітної плати боржника, а розрахунок буде скориговано після отримання звіту / довідки.
Згідно з відповіддю Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 01 жовтня 2024 року № 45301/5/04-36-12-03-13 за перший та другий квартал 2024 року ОСОБА_2 отримував дохід 
від військової частини НОМЕР_1 (код доходу 185 - виплата військовослужбовцям) у розмірі: січень - 20 817,30 грн, лютий - 13 638,95 грн, квітень - 54 083,98 грн, травень - 42 269,31 грн, червень - 43 946,73 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує  з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. 
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц).
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом 
(частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 Сімейного кодексу України 
(далі - СК України)).
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 
від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. 
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені,  а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 вказано, що «… саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними  і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову  в задоволенні скарги.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про стягнення аліментів, зокрема зобов`язання державного виконавця Лукіна М. В. усунути порушення прав заявника шляхом здійснення розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_2 за 2023 рік та перший квартал 2024 року, за якими надалі стягнути з боржника заборгованість та притягнути до відповідальності за невиконання судового рішення.
Суди першої та апеляційної інстанцій, встановили, що з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_4, який здійснений та підписаний державним виконавцем Лукіним М. В. вбачається, що станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 відсутня. 
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що посилання заявника на лист командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 
від 26 серпня 2024 року № 1665/4939, згідно з яким станом на 31 липня 
2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 124 987,98 грн, 
є безпідставними, оскільки спростовуються вищевказаним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_4. 
Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у зазначеному розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_4, вказано про те, що станом на 01 жовтня 2024 року не надано звіти із заробітної плати боржника, а розрахунок буде скориговано після отримання відповідного звіту / довідки. 
Разом з тим 23 серпня 2023 року та 09 жовтня 2023 року державним виконавцем було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які передані на виконання до військової частини НОМЕР_3 та війкової частини НОМЕР_1 .
Суди дійшли правильного висновку про те, що деякий час розрахунок аліментів здійснювався державним виконавцем відповідно до вимог пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5, а саме виходячи із розрахунку розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, тобто 14 479 грн, оскільки звіт про здійснені відрахування та виплати військовою частиною, з якою боржник перебував у трудових відносинах, до виконавчої служби надано не було, нарахувань не здійснено. Такі висновки спростовують доводи заявника у касаційній скарзі про те, що державним виконавцем неправомірно стягнуто аліменти у меншому розмірі, ніж визначено у судовому наказі.
У подальшому з урахуванням надходжень, обрахованих з доходу боржника, 
(з лютого 2024 року по червень 2024 року) розрахунок заборгованості було відкориговано. 
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що відсутні підстави вважати, що державним виконавцем не вживалися заходи щодо примусового виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем вчинялися дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі неодноразово направлялися запити в відповідні установи щодо надання інформації про доходи боржника. 
Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що фактично доводи ОСОБА_1 зводилися до бездіяльності саме роботодавця боржника щодо нездійснення ним відрахувань аліментів з доходів ОСОБА_5 та ненадання звітів про здійснені відрахування і виплати боржника, а не бездіяльності державного виконавця.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що протягом 8 місяців державний виконавець Лукін М. В. дозволяв боржнику ухилятися від виконання судового рішення і сплачувати аліменти не за судовим рішенням, а за домовленістю з ним; перешкоджав притягненню боржника до відповідальності за вказані правопорушення; не притягував до відповідальності відповідальних осіб військової частини за неподання звітів про нарахування та стягнення аліментів на дитину; вносив в офіційні документи завідомо неправдиві відомості про заборгованість зі сплати аліментів, оскільки, вирішуючи скаргу заявника, суди надали оцінку наведеним обставинам справи.
Також необхідно зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів 
(постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 373/2054/16-ц).
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, фактично зводяться до незгоди зі встановленими судами обставинами справи та здійсненою судами оцінкою доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки cудів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко
Судді С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська