П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/17673/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
23 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27.05.2024 № 0/14248/2406, від 27.05.2024 № 0/14249/2406, від 27.05.2024 № 0/14250/2406.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказує про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.2 п.78.1, п.78.4, п.78.6 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82, з урахуванням пп.69.351 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, відповідно до наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 11.03.2024 № 1021-П про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань повноти нарахування податків і зборів від отриманого доходу у вигляді вартості додаткового блага за 2020, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.
Контролюючим органом 11.03.2024 направлено на адресу проживання позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення № 0600097355328 копію наказу від 11.03.2024 №1021-П та повідомлення про проведення перевірки. Згідно повідомленням про вручення поштового відправлення № 0600097355328 АТ "Укрпошта", поштове відправлення вручене 13.03.2024 та підпис особи, що отримала відправлення.
За результатами перевірки складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.04.2024 № 10216/22-01-24-06/2845212821 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 від 19.04.2024 №10216/22-01-24-06 та встановлено наступні порушення:
- вимог абз. "д" п.п. 164.2.17, п. 164.2, ст. 164, п.167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 ПК України в результаті чого не сплачено (занижено) податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 129005,26 грн.;
- вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п 179.1 ст. 179 ПК України в результаті чого фізичною особою ОСОБА_1 не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік.;
- вимог п.п. 168.4.1, п. п. "в" 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 та п.п.1.6, п.п. 1.4 п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору на суму 10750,44 грн.
Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.04.2024 №10216/22-01- 24-06 направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується повідомленням про вручення № 0600912489210. Згідно повідомленням про вручення поштового відправлення № 0600912489210 АТ "Укрпошта", поштове відправлення вручене 02.05.2024 та підпис особи, що отримала відправлення.
На підставі вказаного акту перевірки від 19.04.2024 відповідачем було прийнято три податкові повідомлення-рішення від 27.05.2024 щодо позивача, а саме:
- № 0/14248/2406 (сума збільшеного грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб - 129 005,26 грн., а також штрафні санкції - 32 251,31 грн.);
- № 0/14249/2406 (донараховано військовий збір - 10 750,44 грн., а також штрафні санкції - 2 687,61 грн.);
- № 0/14250/2406 (штрафні санкції за податком на доходи фізичних осіб - 340 грн.).
Податкові повідомлення-рішення від 27.05.2024 направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу, що підтверджується повідомленням про вручення № 0600924877070.
Позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними - такими, що складені та прийняті всупереч вимог чинного законодавства, не відповідають дійсним (фактичним) обставинам, порушують права та законні інтереси позивача, а тому звернулась з позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Як визначено статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Згідно матеріалів справи, документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 проведено відповідно до наказу Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 11.03.2024 № 1021-П.
В акті перевірки від 19.04.2024 № 10216/22-01-24-06/2845212821 зазначено, що згідно отриманої інформації від відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування ДПІ у м. Хмельницькому стало відомо, що ОСОБА_1 у 2020 році отримала дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором.
Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом - у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до її початку. З наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Ця вимога є обов`язковою, в тому числі і при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Згідно матеріалів справи 11.03.2024 податковим органом прийнято наказ № 1021-П та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 .
Даний наказ та повідомлення про проведення перевірки направлені податковим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, яка міститься в базах даних податкового органу та як слідує із дослідженої судом копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене поштове відправлення отримане позивачем 13.03.2024. Доказів протилежного позивачем суду не надано.
Акт перевірки за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України є підставою для прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу податкового повідомлення-рішення (у випадках, визначених статтею 54 ПК України).
Щодо нарахування позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
За пп. 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Крім того, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 826/12872/17.
За змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, що діяла на момент списання позивачу кредитної заборгваності) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, відповідач виходив з податкової інформації (відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України) про суми виплачених доходів ОСОБА_1 , сума доходу нарахована/ виплачена - 716695,88 грн. за ознакою доходу "126" додаткове благо, сума податку нараховано/ перераховано до бюджету 0,00грн.
Підпунктом "б" пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.
Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу "126" передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).
Згідно підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.
Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.
З повідомлення АТ "Укрсиббанк" від 12.05.2020 № 1134, що міститься в матеріалах справи вбачається, що станом на 12.05.2020 за позивачем обліковувалася кредитна заборгованість у сумі 42 335,50 USD, що складає 1135421,18 грн. по курсу НБУ, однак АТ "Укрсиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, що станом на 12.05.2020 становить 26 722, 84 $, що складає 716695,88 грн. та є сумою основного боргу.
В повідомленні банку також зазначено: "... Звертаємо вашу увагу, що відповідно до п.п. "д" 164.2.1.7 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості за основним боргом є вашим доходом, отриманим як додаткове благо, і вам необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 16-1 Розділу 10 ХХ ПК України.".
Листом від 14.06.2021 за номером № 6942/6/22-01-24-08 ГУ ДПС у Хмельницькій області звернулось до АТ "Укрсиббанк" з проханням надати засвідченні копії документів, які підтверджують виконання кредитором п.п. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164 ПК України, а саме: копію договору або копію повідомлення боржника про анулювання (прощення) суми боргу платника податків з його особистим підписом або копією відповідного листа-повідомлення про анулювання боргу з відміткою про вручення, із зазначенням суми прощеного (анульованого) боргу (тіла кредиту).
У відповідь, АТ "Укрсиббанк" надіслав відповідачу лист від 29.05.2021 № 17-2-03 48182 АТ "Укрсиббанк" в якому зазначено "....підтверджуємо інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_1 у 2020 році, у повному обсязі відображено у податкових розрахунках сум доходу нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) за ознакою доходу "126". Доходи нараховані у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованих кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 ст. 164 ПК України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1 ДФ. Відповідно до підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 ст. 164 РК України боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Таким чином, Банком виконано усі функції податкового агента відповідно до вимог чинного законодавства".
При цьому матеріали справи містять інформацію з документальним підтвердженням того, що анульований банком борг в сумі 716695,88 грн. складається виключно із суми основного боргу та не містить у своїй структурі процентів за користування кредитом, що підтверджується листом АТ "Укрсиббанк" від 29.05.2021 № 17-2-03-48182.
Отже, цими письмовими доказами підтверджено, що позивачу прощено заборгованість за "тілом" кредиту в сумі 716695,88 грн.
За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вказана сума у відповідності до пп. "д" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2020 рік.
Відтак позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
При цьому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в тій редакції, яка діяла на момент проведення списання банком заборгованості позивачу 2020 році.
Тому зміни до ПК України, які визначають безнадійною заборгованість фізичної особи, яка залишилась непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно зі ст.36 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, набрали чинності в квітні 2021 року, а тому не поширюються на спірні правовідносини.
Враховуючи викладене, позивач, як платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ "Укрсиббанк" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 27.05.2024 № 0/14248/2406, яким збільшено на 129005,26 грн. грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, а також штрафні санкції - 32251,31 грн.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень № 0/14249/2406 від 27.05.2024 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з військового збору у сумі 13438,05 грн та № 0/14250/2406 від 27.05.2024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 340,00 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, судом першої інстанції правильно вказано, що Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Отже, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. За таких обставин правомірним є визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин відповідних норм права у взаємозв`язку із обставинами справи, що подібні до цієї справи, висловлена Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №260/769/19.
З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору згідно з податковим повідомленням-рішенням № 0/14249/2406 від 27.05.2024, яким збільшено на 13438,05 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 10750,44 грн та за штрафними санкціями 2687,61 грн) нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.
Підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 ПК України встановлено обов`язок платників податку подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).
Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).
Враховуючи, що позивач у встановлений строк не подав декларацію, притягнення його до відповідальності за це порушення є правомірним.
Стосовно доводів сторін наведених у додаткових поясненнях та запереченнях на них суд зазначає, що у довідці АТ «УКРСИББАНК» від 26.03.2025 Вих. № 61-3/6, яка видана на запит ОСОБА_1 про суму внесених коштів по кредитних договорах, вказана сума по договорах загальна, тобто без визначення суми основного боргу та відсотків по кредиту, тобто з вказаних сум що вказані у довідці банку від 26.03.2025 Вих. № 61-3/6 не вбачається, де сума основного боргу сплачена позивачем, а де сума штрафних санкцій та пені.
При цьому, як зазначалось вище, згідно листа АТ «УКРСИББАНК» від 12.05.2020 № 1134 банк повідомив ОСОБА_1 , що АТ «УКРСИББАНК» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 12.05.2020 становить 26 722,84 дол. США 84 цента, що складає 716 695,88 грн., тобто суми основного боргу.
Крім того суд враховує, що листом від 29.05.2021 № 17-2-03-48182 АТ «Укрсиббанк» підтвердив інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 у 2020 році, у повному обсязі відображено у податкових розрахунках сум доходу нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) за ознакою доходу «126». Доходи нараховані у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованих кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 ст. 164 ПК України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1 ДФ.
Отже, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем доведено, що відповідна сума прощеного кредиту в розмірі 716695,88 грн. згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивачки) та підлягає включенню до її загального річного оподатковуваного доходу.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, є додатковим благом такого платника податку та підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу з подальшим самостійним обчисленням та сплатою податку на доходи фізичних осіб і військового збору.
Матеріалами справи підтверджено, що у 2020 році банком прийнято рішення про анулювання заборгованості позивача саме в частині основної суми боргу, що становить 716695,88 грн, без включення до цієї суми процентів чи штрафних санкцій. Зазначена сума відображена податковим агентом у податковому розрахунку за формою № 1ДФ за ознакою доходу «126», що відповідає правовій природі додаткового блага. Доказів, які б спростовували структуру анульованої заборгованості або свідчили про включення до неї процентів, матеріали справи не містять.
Кредитором дотримано вимоги підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України щодо повідомлення боржника про анулювання боргу, що підтверджується відповідними письмовими доказами у справі. У зв`язку з цим обов`язок зі сплати податку та подання декларації покладався саме на позивача як на платника податку, а не на банк як податкового агента.
Оскільки позивач не задекларував дохід у вигляді додаткового блага за 2020 рік та не сплатив належні суми податку на доходи фізичних осіб і військового збору, контролюючий орган правомірно визначив грошові зобов`язання та застосував штрафні санкції відповідно до статей 120, 168, 179 ПК України.
З огляду на викладене та на підставі досліджених доказів у справі колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.05.2024 № 0/14248/2406, від 27.05.2024 № 0/14249/2406, від 27.05.2024 № 0/14250/2406, в цілому винесено відповідачем з дотримання вимог закону, а тому відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.