ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2026 р. справа № 300/8139/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Калуського відділу Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство "Оріана" про скасування рішення державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі – позивач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) звернувся з позовом до Калуського відділу Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство "Оріана" (надалі - третя особа, АТ "Оріана") про визнання протиправними дії заступника начальника Калуського відділу Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук О.С. щодо винесення постанови від 30.10.2025 ВП № 79436964 про зупинення вчинення виконавчих дій, скасування постанови заступника начальника Калуського відділу Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук О.С. від 30.10.2025 ВП № 79436964 про зупинення вчинення виконавчих дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням положень статті 8, частини 2 статті 19, частин першої, другої статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України в частині обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення. При цьому, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області Закону №2269-VIII є поточним кредитором AT «Оріана», а заборгованість у розмірі 4093255,76 грн, виникла з 01.05.2025 по 30.06.2025 і є поточною вимогою. Відтак, позивач вважає дії щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій протиправними, а оскаржувану постанова такою, що підлягає скасуванню. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями розгляду, передбачених статтею 287 КАС України, судовий розгляд справи призначено на 25.11.2024 о 14:00 год та витребувано у відповідача копії матеріалів виконавчого провадження ВП №79436964.
14.11.2025 від третьої особи до суду надійшли пояснення, згідно яких зазначено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.01.2029 № 36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» із змінами, внесеними згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 204-р AT «Оріана» включено до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності. Так, Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Відтак, включення державного підприємства – АТ «ОРІАНА» до об`єктів великої приватизації у відповідності до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є безумовною підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Відтак, просить суд в задоволенні позову відмовити.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позов, який сформовано та отримано разом із витребуваними судом доказами в системі “Електронний суд” 18.11.2025. Калуський відділ Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заперечує проти позовної заяви та зазначає, що Положення ч.7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює строк зупинення вчинення виконавчих дій, а саме: у випадку, передбаченому п. 12 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації. Відтак, законом чітко визначено дії, які повинен проводити державний виконавець, інших повноважень йому не надано. При цьому, вказані вище норми закріплені Законом, який є імперативним, в межах здійснення виконавчого провадження. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025, позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Калуського відділу Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство "Оріана" про скасування рішення державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій залишено без руху та надано п`ятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.
01.12.2025 представником позивача зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунуто та подано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Згідно ухвали суду від 16.12.2025, продовжено розгляд адміністративної справи №300/8139/25.
Представники позивача, відповідача та третьої особи у судове засідання призначене на 23.12.25 о 14:00 год, не з`явилися, про дату і час розгляду справи повідомлені належним чином, згідно поданих просили розгляд справи проводити за наявними матеріалами без їх участі.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, неприбуття в судове засідання учасників справи, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.
Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.
Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.
На виконанні в Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист за №300/4606/25 виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом 08.10.2025 про стягнення на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з АТ "Оріана" заборгованості із відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період травень-червень 2025 в сумі 4 093 255,76 грн (ВП № 79436964 від 24.10.2025).
Заступником начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук О.С. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 79436964 від 30.10.2025, якою, на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа за №300/4606/25, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом про стягнення на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з АТ "Оріана" заборгованості в розмірі 4 093 255,76 грн, до вирішення питання по суті (а.с.110).
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, станом на час винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору, регламентується Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
На виконання положень статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій визначені статтею 34 Закону № 1404-VІІІ.
За приписами пункту 12 частини 1 статті 34 Закону №1404-VІІІ виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
У відповідності до частини 2 статті 34 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
Відповідно до положень частини 2 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України.
Державні органи приватизації щороку до 15 січня поточного року забезпечують оприлюднення переліків об`єктів, що підлягають приватизації на відповідний рік, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України. Якщо протягом року у передбаченому цією статтею порядку приймаються рішення про включення додаткових об`єктів права державної власності до переліків об`єктів, що підлягають приватизації, Фонд державного майна України має включити такі об`єкти до відповідного переліку та оприлюднити відповідний змінений перелік об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України (частина 10 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").
Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником АТ "Оріана" є держава в особі Фонду державного майна України (а.с.50-58).
Наказом Фонду державного майна України від 08.06.2018 за № 769 прийнято рішення про приватизацію об`єкта державної власності - державного пакета акцій розміром 99,9988% статутного капіталу відкритого акціонерного товариства "Оріана".
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 за №36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, а також продовжено приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році. До затвердженого переліку об`єктів також внесено АТ "Оріана".
Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.08.2024 за №723-р змінено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, в якому серед інших, й надалі міститься АТ "Оріана". Дані відомості є загальновідомими, сторонами не заперечуються та не потребують доказуванню.
Відтак, приймаючи постанову № 79436964 від 30.10.2025, якою, зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа за №300/4606/25, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом про стягнення на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з АТ "Оріана" заборгованості в розмірі 4 093 255,76 грн, до вирішення питання по суті, заступник начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук О.С. діяла у відповідності до вимог пункту 12 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".
Як наслідок, на переконання суду, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений приписами Закону України "Про виконавче провадження".
Відтак, в суду відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Доводи позивача щодо того, що оскаржувана постанова суперечить принципу права на судовий захист, складовою якого є обов`язкове виконання судових рішень, на переконання суду є необґрунтованими, позаяк, оскаржувана постанова жодним чином не вказує на невиконання рішення суду чи неможливість такого виконання в майбутньому, а є лише одним із законодавчо визначених інструментів здійснення виконавчого провадження.
Також слід відзначити, що посилання позивача на висновки постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2024 по справі №335/1961/23 є помилковими, оскільки такі стосуються стягнення заробітної плати у зв`язку зі звільненням, а відтак не є релевантні до даних спірних правовідносин.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з проголошення судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);
Відповідач - Калуський відділ Державної виконавчої служби Калуського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 38472755, вул. Лесі Українки, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300);
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство "Оріана" (код ЄДРПОУ 05743160, вул. Євшана, 9, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300). 

Суддя   Микитин Н.М.