РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/24287/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 	
 	про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними,, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - військова частина НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2025 №2218-ОС в частині продовження контракту понад встановлені строки молодшого сержанта ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розгляну рапорт сержанта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що для звільнення з військової служби будь-якого військовослужбовця, який проходить службу за контрактом, укладеним під час дії воєнного стану та не висловив бажання продовжувати військову службу за п.п. "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, необхідна наявність виключно трьох обставин: 1) укладання контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу. Вказує, 03.12.2024 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу на строк його дії до 02.12.2025, однак враховуючи, що позивач не висловив бажання продовжувати надалі військову службу (про що подав рапорт від 13.11.2025), тому вважає, що відповідач зобов`язаний прийняти рішення (наказ) про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а спірний наказ в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
До суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначає про те, відповідно до п.1 Контракту, підписаного позивачем 03.12.2024, вказано, що ОСОБА_1 добровільно вступає на військову службу за контрактом і бере на себе зобов`язання протягом дії Контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений в контракті строк проходити військову службу на посадах осіб сержантського та старшинського складу. Вказує, що пунктом 2 частини 8 статті 23 Закону № 2232-XII визначено, що для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки : до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану. Станом на сьогодні позивач перебуваєте у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави за що отримує додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а на всій території України введений правовий режим «воєнного стану». Частиною 8 статті 23 Закону № 2232-XII визначено, що в особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною 4 цієї статті. Отже, в умовах правового режиму воєнного стану, укладені контракти про проходження військової служби, строк дії яких сплинув, підлягають автоматичному продовженню понад установлену тривалість до завершення воєнного стану або до настання інших визначених законом підстав. Розірвання таких контрактів з підстави спливу строку не допускається. З огляду на викладене, у позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, де вказує, що початком особливого періоду в Україні прийнято вважати 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», а отже особливий період на момент укладення і закінчення строку дії контракту вже тривав, а не настав як це подає суду представник відповідача. Крім того, вказує, що відповідач умисно виклав умови зазначені у пункті не повністю, а саме не згадав, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону та на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. З приводу відсутності підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону№2232-ХІІ вказує, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Встановлено, та підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву, що 03 грудня 2024 року ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу з начальником НОМЕР_2 прикордонного загону полковником ОСОБА_2 під час дії воєнного стану. Відповідно до п. 3 контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на один рік з 03 грудня 2024 року по 02 грудня 2025 року. Звертає увагу суду також на те, що відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою. Контракт ОСОБА_1 було укладено в віці 23 років, а відповідно до абз.4 ч.3 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії воєнного стану для осіб (крім осіб офіцерського складу), які приймаються на військову службу за контрактом, із числа громадян віком від 18 до 25 років, строк військової служби встановлюється один рік. Тобто законодавець чітко встановив строки служби для такої категорії осіб як позивач. Із змісту наведених вище норм вбачається, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за контрактом, який укладено під час дії воєнного стану, у разі закінчення строку дії контракту, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу, про що позивачем було чітко зазначено в подану на звільнення рапорті.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.
Позивач проходить військову службу у Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії номер обслуги (навідник) мінометної групи відділення вогневої підтримки НОМЕР_3 прикордонної застави НОМЕР_4 прикордонної комендатури у військовому званні "сержант".
03.12.2024 між начальником НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, на підставі якого видано наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України по особовому складу від 04.12.2024 № 1222-ОС.
Відповідно до п. 3 контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на один рік з 03 грудня 2024 року по 02 грудня 2025 року.
13.11.2025 позивачем у порядку підпорядкування подано рапорт про звільнення з військової служби за п.п. "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, та небажанням продовжувати військову службу.
За результатами розгляду звернення представника позивача від 09.12.2025 відповідач надав відповідь від 25.12.2025№ 08/20848-25-Вих, у якій зазначив, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.11.2025 №2218-ОС продовжено позивачу дію контракту понад встановлені строки з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану.
Вважаючи відмову у звільненні з військової служби неправомірною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На час розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно з статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
В свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 23 Закону №2232-ХІІ (у редакції станом на час видання оскаржуваного наказу 29.11.2025 №2218-ОС) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Указаним законодавчим положенням кореспондують нормативні приписи абзацу 9 пункту 41 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення №1115/2009), за яким під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період, визначений пунктом 2 частини 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.01.2026 2 Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.01.2026 3 і військову службу», крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Разом з тим, статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби.
Відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції станом на час подання позивачем рапорту про звільнення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
З аналізу наведених норм судом встановлено, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає за наявності таких обставин: 1) укладання контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.
Як встановлено судом, 13.11.2025 позивачем у порядку підпорядкування подано рапорт про звільнення з військової служби за п.п. "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, на що одержав відмову з посиланням на те, що відповідачем прийнято спірний наказ від 29.11.2025 №2218-ОС, яким продовжено позивачу дію контракту понад встановлені строки з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану.
Підставою прийняття оскаржуваного наказу вказано: указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами).
Надаючи оцінку спірному наказу, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 4 Контракту від 03.12.2024 зміни та доповнення до контракту вносяться тільки за згодою сторін у письмовій формі та не можуть суперечити законодавству.
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивачем надавалась така згода, будь - яких документів, які підтверджують вжиття відповідачем заходів узгодження з позивачем внесення змін та доповнень до контракту, а також досягнення між сторонами відповідної згоди, що засвідчується підписами сторін контракту, суду не надано.
Також, слід зазначити, що ОСОБА_1 не було ознайомлено з прийнятим рішенням НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України та виданням 29.11.2025 наказу №2218-ОС, яким було продовжено позивачу дію контракту понад встановлені строки з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану, доказів спростування цього суду не надано.
Крім того, суду слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою. 
Так, контракт ОСОБА_1 було укладено в віці 23 років, а відповідно до абзацу 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії воєнного стану для осіб (крім осіб офіцерського складу), які приймаються на військову службу за контрактом, із числа громадян віком від 18 до 25 років, строк військової служби встановлюється один рік. Тобто законодавець чітко встановив строки служби для такої категорії осіб як позивач.
Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) від 29.11.2025 №2218-ОС в частині продовження позивачу дії контракту понад встановлені строки з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану, є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права позивача, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.
Відносно позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", слід зазначити наступне.
Так, згідно п. 1 п. 265 Розділу ХІІ Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби, з переоглядом через 6 - 12 місяців.
Відповідно до п. 267 Розділу ХІІ Положення №1115/2009 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з ініціативи військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктом "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Абзацом 2 п. 270 Розділу ХІІ Положення №1115/2009 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.
Згідно з п. 273 Розділу ХІІ Положення № 1115/2009 начальники органів Держприкордонслужби відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які не виявили бажання укладати новий контракт.
Документи на звільнення з військової служби військовослужбовців, в яких закінчується строк дії контракту, надсилаються для розгляду посадовим особам, які мають право їх звільняти, не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту. Наказ про звільнення таких військовослужбовців повинен бути виданий не пізніше ніж за місяць до закінчення строку контракту.
Військовослужбовці, яких звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, виключаються зі списків особового складу органу Держприкордонслужби в день, що настає за днем закінчення контракту про проходження військової служби. Здавання посади такими військовослужбовцями повинно бути здійснено не пізніше дня закінчення строку контракту.
Відповідно до п. 292 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання для взяття на військовий облік.
З системного аналізу вказаних норм права судом встановлено, що вирішення питання про звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, який набрав чинність з 03.12.2024 та його небажанням продовжувати військову службу на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" згідно поданого рапорту від 13.11.2025 належить до компетенції начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), який приймає наказ, що повинен бути виданий не пізніше ніж за місяць до закінчення строку контракту.
Таким чином, з метою захисту і відновлення порушеного права позивача, суд констатує про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням висновків суду.
За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю відповідно до вищенаведених мотивів.
За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № К2L1-BM7M-UAUE від 30.12.2025.
Відтак, судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 від 29.11.2025 №2218-ОС в частині продовження контракту молодшому сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії - номер обслуги (навіднику) мінометної групи відділення вогневої підтримки НОМЕР_3 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_4 прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), з 03 грудня 2025 року на період дії воєнного стану.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 повторно розгляну рапорт сержанта ОСОБА_1 від 13.11.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 16 лютого 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) 

Суддя       Д.П. Зозуля