ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/617/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді С.В. Іванчук
І.Ю. Панова,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» б/н від 10.03.2026 року (вх. № 01-05/704/26 від 11.03.2026 року)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 року (суддя Н.Є.Березяк)
за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову
у справі № 914/617/26
до особи, що може отримати статус відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (надалі ТзОВ «Львівімпорт»)
до особи, що може отримати статус відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (надалі ТзОВ «Генікс Люмін»),
за участю:
від заявника: Рудницький Ю.І. – адвокат (ордер серії ВС №1452920 від 02.04.2026 року);
від особи, що може отримати статус відповідача-1: Данілін С.В. – адвокат (ордер серії ВС №1454950 від 10.04.2026 року); Козій І.Ю. – адвокат (ордер серії ВС №1455190 від 14.04.2026 року);
від особи, що може отримати статус відповідача-2: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову
02.03.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Львівської області із заявою (вх.№676 від 03.03.2026 року) про забезпечення позову до пред`явлення позову до особи, що може отримати статус відповідача-1: ТзОВ «Львівімпорт» та до особи, що може отримати статус відповідача-2: ТзОВ «Генікс Люмін», шляхом:
- заборони ТзОВ «Львівімпорт» в особі Директора та/або будь-яких інших уповноважених осіб вчиняти наступні дії: здійснювати будь-які платежі (перерахування грошових коштів), списання коштів з банківських рахунків на користь ТзОВ «Генікс Люмін»; здійснювати відвантаження товару, передачу рухомого чи нерухомого майна, майнових прав на користь ТзОВ «Генікс Люмін»; підписувати акти приймання-передачі, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків та будь-які інші первинні документи щодо виконання зобов`язань перед ТзОВ «Генікс Люмін»;
- заборони ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» укладати договори про відступлення права вимоги, переведення боргу, факторингу, прощення боргу, а також вчиняти будь-які інші дії щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язаннях, що виникли між цими юридичними особами;
- заборони ТзОВ «Львівімпорт» до вирішення спору по суті відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати, вносити до статутного капіталу інших юридичних осіб), передавати в заставу або іпотеку об`єкти основних засобів (зокрема транспортні засоби, складську техніку, обладнання та нерухоме майно), що належать Товариству на праві власності;
- заборони ТзОВ «Генікс Люмін» відчужувати будь-яким третім особам майно (товари), отримане від ТзОВ «Львівімпорт» за будь-якими правочинами (договорами), укладеними у період з 12.09.2024 року по поточну дату.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовною заявою до ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» про визнання недійсними правочинів (договорів), укладених між вказаними юридичними особами, та застосування наслідків недійсності (повернення безпідставно набутого майна та коштів). В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник покликається на те, що оспорювані правочини, на думку заявника, були укладені з перевищенням ліміту на укладення таких правочинів (значні правочини). Також заявник вказує на те, що директор ТзОВ «Львівімпорт» умисно укладає фіктивні договори, штучно створюючи заборгованість та виводячи обігові кошти підприємства на підконтрольну, за твердженням заявника, компанію ТзОВ «Генікс Люмін». У заяві зазначено, що існує ризик подальшого незаконного відчуження активів ТзОВ «Львівімпорт». За доводами заявника, комплексна заборона на вчинення дій, зазначених у прохальній частині заяви, є необхідною гарантією захисту корпоративних прав заявника. Також заявником зазначено про співмірність заходів забезпечення.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 року у справі №914/617/26 задоволено заяву ОСОБА_1 (вх.№676 від 03.03.2026 року) та застосовано заходи забезпечення позову шляхом:
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (Код ЄДРПОУ 43440447, адреса: 79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 2) в особі Директора та/або будь-яких інших уповноважених осіб вчиняти наступні дії: здійснювати будь-які платежі (перерахування грошових коштів), списання коштів з банківських рахунків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (79047, м. Львів, пр.Чорновола В., буд. 59, Код ЄДРПОУ 45612043); здійснювати відвантаження товару, передачу рухомого чи нерухомого майна, майнових прав на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (Код ЄДРПОУ 45612043); підписувати акти приймання-передачі, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків та будь-які інші первинні документи щодо виконання зобов`язань перед ТОВ "Генікс Люмін";
-заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (Код ЄДРПОУ 43440447) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (Код ЄДРПОУ 45612043) укладати договори про відступлення права вимоги, переведення боргу, факторингу, прощення боргу, а також вчиняти будь-які інші дії щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язаннях, що виникли між цими юридичними особами;
-заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (Код ЄДРПОУ 43440447) до вирішення спору по суті відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати, вносити до статутного капіталу інших юридичних осіб), передавати в заставу або іпотеку об`єкти основних засобів (зокрема транспортні засоби, складську техніку, обладнання та нерухоме майно), що належать Товариству на праві власності;
-заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (Код ЄДРПОУ 45612043) відчужувати будь-яким третім особам майно (товари), отримане від ТОВ «Львівімпорт» за будь-якими правочинами (договорами), укладеними у період з 12.09.2024 по поточну дату.
В оскаржуваній ухвалі зазначено, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, у випадку задоволення позову, беручи до уваги існування ризику подальшого відчуження активів Товариства, це може бути підставою для ініціювання нових судових процесів, що суперечить принципу ефективного судочинства.
Місцевий господарський суд зазначив, що обрані види забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість протиправних фінансово- господарських операцій з афілійованим ТзОВ «Генікс Люмін» та збереження виробничої бази (основних засобів) підприємства. При цьому ТзОВ «Львівімпорт» зможе безперешкодно здійснювати торгівлю, виплачувати заробітні плати, податки та розраховуватися з іншими добросовісними контрагентами.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вжиття заходів до забезпечення позову, зазначених у заяві, сприятиме запобіганню порушення прав заявниці на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість відновлення порушених прав.
З огляду на зазначене суд виснував, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ТзОВ «Львівімпорт» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 року у справі №914/617/26 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову. Апелянт зазначає про те, що позивачу достеменно відомо, що предметом договору купівлі – продажу, який ним безпідставно оспорюється, передбачено придбання продуктів харчування, які мають обмежений термін зберігання. Приховавши від суду ці обставини, позивач, на думку апелянта, діяв недобросовісно, всупереч його процесуальних прав та обов`язків. Також зазначає, що суть майбутнього спору - визнання недійсними договорів, укладених між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», та застосування наслідків недійсності, проте заявник не надав суду оспорюваного договору. За доводами скаржника, задовольняючи заяву про забезпечення позову суд не з`ясував, чи такий договір взагалі існує, що це за договір та який предмет цього договору, не звернув увагу на те, що відсутнє порушення прав та інтересів позивача, оскільки, позивач - ОСОБА_1 , не є стороною оспорюваного договору. В апеляційній скарзі ТзОВ «Львівімпорт» стверджує, що підписання директором ТзОВ «Львівімпорт» оспорюваного договору без згоди загальних зборів цього товариства може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права позивача. Апелянт зазначає, що застосування заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачам вчиняти певні дії на виконання оспорюваного правочину призведе до блокування господарської діяльності відповідачів, що, за умови недоведеності на момент розгляду заяви порушених прав позивача у зв`язку з укладенням оспорюваного договору, свідчить про неспівмірність таких заходів забезпечення позову та порушуватиме збалансованість інтересів сторін.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін. Зокрема зазначає, що суд заборонив ТзОВ «Львівімпорт» здійснювати платежі, відвантаження товару та підписувати первинні документи лише на користь одного конкретного контрагента — ТзОВ «Генікс Люмін», а не на користь усіх контрагентів. Вказує, що ТзОВ «Львівімпорт» може безперешкодно здійснювати господарську діяльність із будь-якими іншими контрагентами: закуповувати, зберігати, реалізовувати продукти харчування, сплачувати заробітні плати, податки тощо. Заявляє, що жодного блокування господарської діяльності Товариства в цілому не відбувається. На доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору, а тому її права не порушені зазначає, що цей довід є неповним, вибірковим і не враховує всіх обставин справи. Стверджує, що заходи забезпечення не вирішують спір по суті, а лише зберігають існуючий стан речей до моменту вирішення справи.
ТзОВ «Генікс Люмін» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову у повному обсязі. Зокрема вказує на те, що ініційований позивачем спір має штучний характер. Зазначає, що між сторонами договору існують реальні господарські відносини щодо поставки продуктів харчування.
13.04.2026 року ОСОБА_1 подала через систему «Електронний суд» відповідь на відзив (вх.№01-04/3038/26 від 14.04.2026 року), в якому заперечила проти доводів, наведених у відзиві ТзОВ «Генікс Люмін». Зокрема на доводи ТзОВ «Генікс Люмін» про штучний характер спору зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності.
В судовому засіданні представники ТзОВ «Львівімпорт» підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Представник ОСОБА_1 заперечив проти доводів скаржника з підстав, наведених у поданих процесуальних документах.
Особа, що може отримати статус відповідача-2: ТзОВ «Генікс Люмін», не забезпечила участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомила.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення ТзОВ «Генікс Люмін» з датою, часом та місцем розгляду справи №914/617/26, суд встановив таке.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 року призначено справу № 914/617/26 до розгляду в судовому засіданні на 14.04.2026 року об 11 год 30 хв.
01.04.2026 року вказана ухвала доставлена до електронного кабінету ТзОВ «Генікс Люмін» в підсистемі ЄСІКС «Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності тих учасників, які не з`явились в судове засідання.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За приписами частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини 2, 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.
Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного суду при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Верховний Суд неодноразово висловлював у своїх постановах правову позицію про те, що під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У вирішенні питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
У справі № 914/617/26, в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову, заявник зазначив, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовною заявою до ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» про визнання недійсними правочинів (договорів), укладених між вказаними юридичними особами, та застосування наслідків недійсності (повернення безпідставно набутого майна та коштів).
За доводами заявника, комплексна заборона на вчинення дій, зазначених у прохальній частині заяви, є необхідною гарантією захисту корпоративних прав заявника. Також заявником зазначено про співмірність заходів забезпечення.
Оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду задоволено заяву про забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову заявник повинен довести, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення майбутнього позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Тобто, саме на заявника покладено обов`язок довести ті підстави, на які він покликається в обґрунтування вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову.
Проаналізувавши доводи ОСОБА_1 у поданій заяві про забезпечення позову та додані до вказаної заяви копії документів, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як видно зі змісту заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсними правочинів (договорів). 
У своїй заяві про забезпечення позову заявник не конкретизує, які саме договірні правовідносини між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» він має намір оспорювати, та які договори можуть бути предметом спору при подачі позовної заяви, що свідчить про неспівмірність заходів забезпечення позову, адже суд вправі застосувати заходи забезпечення позову у конкретній справі лише в межах тих договорів, які ОСОБА_1 будуть оспорюватись. В заяві про забезпечення позову не зазначено ні дати укладення, ні предмету, ні інших істотних умов договорів, які заявник має намір оспорювати в суді. Тобто, заявлені заходи забезпечення позову не стосуються конкретних спірних правочинів (договорів), а фактично усієї господарської діяльності між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», що свідчить про неспівмірність заходів забезпечення позову та відсутність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і позовними вимогами, з якими має намір заявник звернутись до суду.
Водночас, заходи забезпечення повинні стосуватись виключно предмета спору, та не можуть виходити за межі заявлених позовних вимог (або тих вимог, з якими має намір звернутися заявник у разі подання заяви до подання позову).
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
Відповідно до частин 1 – 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
У справі № 914/617/26 до заяви про забезпечення позову, сформованої 02.03.2026 в системі «Електронний суд», додано, зокрема, копії фінансової звітності малого підприємства та копію оборотно-сальдової відомості ТзОВ «Львівімпорт» по рахунку 63 за 9 місяців 2025 року, які не засвідчені належним чином. В заяві про забезпечення позову не зазначено про наявність у заявника або іншої особи оригіналу відповідного письмового доказу. 
Суд першої інстанції, не пересвідчившись та не з`ясувавши, чи відповідають копії (електронні копії) доданих до заяви про забезпечення позову письмових доказів оригіналам відповідних доказів, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. 
З урахуванням вищевказаних норм процесуального закону, проаналізувавши матеріали даної справи, доводи заяви про забезпечення позову та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції передчасно застосував заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову без належної оцінки співмірності, обґрунтованості та зв`язку таких заходів забезпечення з майбутнім позовом, тобто з тими позовними вимогами, з якими заявник має намір звернутись до суду.
Задовольнивши подану заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд фактично заблокував господарську діяльність ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», що не відповідає суті та меті заходів забезпечення позову, а відтак оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, відтак оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову.
Судові витрати
З огляду на те, що суд задовольняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову та апеляційної скарги покладаються на ОСОБА_1 відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 255, 269, 270, 271, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» б/н від 10.03.2026 року (вх. № 01-05/704/26 від 11.03.2026 року) задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 року у справі №914/617/26 скасувати. Ухвалити нове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову (вх.№676 від 03.03.2026 року) відмовити.
Судові витрати за розгляд заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову та апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 2, код ЄДРПОУ 43440447) 3328,00 грн судових витрат за розгляд апеляційної скарги.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя С.В. Іванчук

Суддя І.Ю. Панова