П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 530/121/26 
Номер провадження 3/530/50/26

05.03.2026 Суддя Зіньківського районного суду Полтавської області Ситник О.В. розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , українця, РНОКПП суду невідомо, 
за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:
16 січня 2026 року о 18 год. 08 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ2109 д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування даним транспортним засобом ,правопорушення вчинено повторно протягом року,21.08.2025 року притягувався за ч.2 ст.126 КУпАП, чим порушив п.2.1 а ПДР України. Його дії кваліфіковані, як вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Задорожня В.О. не з`явилися, від представника надійшло письмове клопотання в якому адвокат зазначила про відсутність доказів вчинення повторності правопорушення та просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно із ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Санкція частини 5статті 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Як було встановлено в судовому засіданні , відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 568210 16.01.2025 о 15:08:00 в с. Попівка, вул. Польова, 67, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керуванням даним ТЗ, правопорушення вчинено повторно протягом року 21.08.2025 року притягувався за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив п. 2.1.а ПДР, чим порушив п. 2.1.а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до п. 2.1а ПДР Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
Адміністративним правопорушенням, згідно з ч.5 ст.126 КУпАП, визнається повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція має право застосовувати превентивні заходи, зокрема використання технічних приладів і засобів, що мають функції фото- і відеозапису. Стаття 40 цього ж Закону передбачає можливість закріплення відеотехніки на форменому одязі, службових транспортних засобах, а також використання інформації з автоматичної фото- і відеотехніки з метою попередження, виявлення та фіксації правопорушень.
Згідно з п.п. 1 п. 2 розділу І та п. 4, п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 МВС від 18.12.2018 р., зареєстрованої в Мін`юсті 11.01.2019 № 28/32999, застосування портативних відеореєстраторів здійснюється з метою фіксації правопорушень, а їх включення має відбуватися з моменту початку виконання службових обов`язків. Відеозйомка повинна вестися безперервно до завершення служби, а сам відеореєстратор закріплюється на форменому одязі поліцейського або використовується вручну для якісної фіксації подій. 
Відсутність записів з нагрудних камер та перерваність відео суперечать вимогам Інструкції № 1026 і ставлять під сумнів належність та допустимість доказів. Це підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а, де зазначено, що перерваний відеозапис не може вважатися належним доказом.
Відповідно до матеріалів справи ( відомостей в протоколі), відеофіксація здійснювалася виключно реєстратором у салоні службового автомобіля (записи video_2026-02-12_10-49-05 та video_2026-02-12_10-49-11). Записи з бодікамер відсутні, що прямо суперечить вимогам п. 4 та п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026.
Так, запис «video_2026-02-12_10-49-05» фіксує перебування поліцейських у засідці перед дорожнім знаком. На відео чітко видно рух щонайменше чотирьох автомобілів, водії яких не подавали сигналу повороту. Однак жоден із цих транспортних засобів не був зупинений, натомість поліцейські здійснили переслідування лише білого автомобіля з причепом. Така вибірковість дій може свідчити або про технічну неспроможність камери належним чином фіксувати сигнали повороту, або про упередженість та вибірковий підхід працівників поліції.
Запис «video_2026-02-12_10-49-11» демонструє нетривале переслідування зазначеного білого автомобіля з причепом, однак його номерний знак на відео не видно. Після зупинки транспортного засобу службове авто поліції зупинилося на значній відстані. З автомобіля вийшло двоє чоловіків, але через відстань та відсутність запису з бодікамери їх ідентифікація є неможливою. У момент перевірки документів та спілкування відеозапис із салонного реєстратора переривається і більше не відновлюється.
Зважаючи на викладене, слід констатувати, що за відсутності передбаченої законом належної та безперервної відеофіксації, долучені до матеріалів справи записи лише підтверджують порушення вимог Інструкції № 1026 МВС.
- Відсутність записів з бодікамер та перерваність відео суперечать вимогам щодо безперервної фіксації службових дій.
- Надані відеозаписи не дають можливості ідентифікувати транспортний засіб, водія та сам факт складання протоколу.
- Відсутні належні та допустимі докази, що саме ОСОБА_1 вчинив порушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
- Відповідно до ст. 62 Конституції України та практики ЄСПЛ, усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.
Таким чином, наявні відеозаписи не підтверджують факту вчинення адміністративного правопорушення саме ОСОБА_1 , не дають можливості ідентифікувати водія та не містять доказів складання протоколу у відповідності до вимог закону. Це свідчить про відсутність належної та допустимої доказової бази, а також про істотні порушення процесуальних норм, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного протоколу та закриття провадження у справі.
Протокол про адміністративне правопорушення є одночасно джерелом доказів і виконує функцію акта обвинувачення, що підтверджується нормами КУпАП та узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо стандартів «обвинувачення» у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїй практиці (справи Deweer v. Belgium, Eckle v. Germany) наголошував, що поняття «обвинувачення» має матеріальний зміст і охоплює будь-яке офіційне повідомлення особи про те, що вона підозрюється у правопорушенні.
Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол є основним процесуальним документом, що засвідчує факт вчинення неправомірних дій та слугує джерелом доказів у справі. Він складається за встановленою законом формою та повинен містити: дату і місце його складення; дані про посадову особу, яка його склала; відомості про особу, яка притягається; місце, час і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність; дані свідків і потерпілих (за наявності); пояснення особи; інші відомості, необхідні для правильного вирішення справи. Недотримання цих вимог тягне за собою визнання протоколу неналежним та недопустимим доказом.
ЄСПЛ у справах Малофаєва проти Росії (2013 р.) та Карелін проти Росії (2016 р.) зазначив, що якщо фабула протоколу не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно її редагувати чи відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це порушує право на захист та принцип рівності сторін процесу.
Протокол серії ЕПР1 № 568210 від 16.01.2025, фактично складений 16.01.2026, є грубо дефектним як за змістом, так і за формою. Він містить суперечливі та недостовірні дані щодо часу і місця правопорушення. У фабулі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без права керування 16.01.2025, тоді як повторність обґрунтовується постановою від 21.08.2025, тобто через сім місяців після інкримінованої дати. Це є юридично абсурдним і суперечить принципу правової визначеності. Крім того, протокол складено через рік після зазначеної події, що прямо порушує ст. 38 КУпАП (тримісячний строк притягнення). Це є самостійною підставою для закриття провадження відповідно до ст. 247 КУпАП.
Крім цього суд звертає увагу ,що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, визначених ч. 2–4 цієї статті. Для доведення складу правопорушення необхідно підтвердити три ключові обставини: факт керування транспортним засобом, відсутність права керування та наявність порушень, передбачених ч. 2–4 ст. 126 КУпАП, та їх повторність у межах року. Протокол та додатки до нього не містять належних доказів жодної з цих умов.
У фабулі протоколу зазначено про повторність та постанову від 21.08.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Однак долучена постанова серії ЕНА №5533899 від 21.08.2025 стосується притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ч. 2 ст. 126 КУпАП як про це вказано в протоколі. Таким чином, наведені матеріали не підтверджують повторності.
Протокол ЕПР1 №568210 від 16.01.2026 року не відповідає диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки відсутні докази того, що протягом року ОСОБА_1 вже притягувався до відповідальності за порушення, передбачені ч. 2–4 ст. 126 КУпАП. Отже, кваліфікація, здійснена капітаном поліції Куріптою Є.В., є неправильною.
Повторність має підтверджуватися постановою про накладення адміністративного стягнення саме за ч. 2–4 ст. 126 КУпАП. У матеріалах справи таких доказів немає, що виключає склад правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Долучена постанова не може слугувати підтвердженням повторності, а це є істотним порушенням процесуальних вимог і самостійною підставою для закриття провадження відповідно до ст. 247 КУпАП.
Відповідно до ст.?251 КУпАП доказами у справах про адміністративні правопорушення визнаються фактичні дані, зафіксовані у протоколі та інших матеріалах, у тому числі отримані за допомогою технічних засобів. Отже, протокол повинен містити відомості про технічний засіб, яким здійснювалася фіксація події, із зазначенням його виду, марки, моделі та інших ідентифікаційних характеристик, що дозволяють перевірити достовірність доказів.
Відсутність або неналежне зазначення таких даних у протоколі свідчить про порушення процесуальних вимог та ставить під сумнів допустимість доказів, отриманих за допомогою відповідного технічного пристрою. Таким чином, внесення інформації про технічний засіб фіксації є обов`язковою умовою правомірності складання протоколу та його використання як доказу у провадженні.
Разом з тим, у п.?10 оскаржуваного протоколу («Технічний засіб відеозапису») поліцейським зазначено лише: «відео з відео реєстратора». Тобто не наведено жодних належних ідентифікаційних даних (тип, марка, модель, серійний номер), хоча ст.?256 КУпАП прямо вимагає внесення відомостей, необхідних для правильного вирішення справи. Відтак, якщо доказ отримано за допомогою технічного засобу, інформація про нього є обов`язковою для відображення у протоколі. Більше того, в оскаржуваному протоколі навіть не вказано назви відеозаписів та їх кількість.
У постанові Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №?524/5536/17 (КАС) зазначено, що відеозапис може бути належним доказом лише за умови, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, яким здійснено даний відеозапис. В іншій справі (№?524/1284/17, постанова від 06.04.2020) Суд прямо вказав, що відсутність у постанові чи протоколі відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, позбавляє такий доказ належності та допустимості.
Таким чином, неналежне зазначення технічного засобу у протоколі, відсутність його ідентифікаційних характеристик, а також неповнота відомостей про відеозаписи (назви, кількість) є істотними процесуальними порушеннями. Це ставить під сумнів допустимість доказів, позбавляє відеозапис статусу належного доказу, порушує вимоги ст.?251 та ст.?256 КУпАП, обмежує право особи на захист та унеможливлює перевірку автентичності доказів. 
Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 217, 221, 246, 254 КУпАП  суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v.Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні події та складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами частини 1 статті 9 КУпАП. 
Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї ознаки виключає можливість притягнення особи до відповідальності.
Суд може визнавати винуватість лише на підставі переконливих, чітких і узгоджених доказів, як це зазначено у рішенні ЄСПЛ «Коробов проти України» від 21.07.2011 року. Тягар доведення складу правопорушення покладається на адміністративний орган, тоді як особа не зобов`язана доводити свою невинуватість. 
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не може самостійно відшуковувати докази на користь обвинувачення, адже це порушує право на захист та принцип рівності сторін процесу (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016 року). 
Верховний Суд України у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а підтвердив, що недоведеність події та вини особи прирівнюється до доведеної невинуватості. Конституційний Суд України у рішенні №23-рп/2010 від 22.12.2010 року також зазначив, що адміністративна відповідальність ґрунтується на конституційних принципах, включно з презумпцією невинуватості.
Виходячи з наведеного, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , за відсутності в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення, не підтверджений належними та допустимими доказами, що виключає можливість притягнення його до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. У зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.
На підставі викладеного та керуючись ст.7, 33,126 , ч.1 ст.247, 280, 283, 289,294 КУпАП, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.5 ст.126 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Зіньківський районний суд Полтавської області. 
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 

Суддя -         Ситник О.В.