СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Харків Справа №922/3157/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткового рішення (вх.№1391 від 03.02.2026 року) 
за апеляційною скаргою позивача – Харківської міської ради (вх.№2630Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2025 року у справі №922/3157/25,
за позовом Харківської міської ради (місцезнаходження: 61003, м. Харків, м-н Конституції, 7; код ЄДРПОУ: 04059243),
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» (місцезнаходження: 61037. м. Харків, вул. Морозова,2/4; код ЄДРПОУ: 31643019),
про стягнення 1978042,68 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Харківська міська рада (позивач) звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» (відповідач), в якій просив стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1978042,68 грн за використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310138200:03:027:0044 за період з 18.03.2021 року по 28.02.2022 року.
Також позивач просив суд покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» витрати зі сплати судового збору у сумі 29670,64 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2025 року у справі №922/3157/25 (повний текст складено 19.11.2025 року, суддя Рильова В.В.) у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 року апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2025 року у справі №922/3157/25 залишено без змін.
03.02.2026 року (надіслано до суду засобами поштового зв`язку) від Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх.№1391), в якій заявник просить: 
- стягнути з позивача суму судових витрат у розмірі 138902,13 грн за надання професійної правничої (правової) допомоги.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткового рішення до розгляду. Розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткового рішення про ухвалення додаткового рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи. Запропоновано учасникам справи у строк до 11.02.2026 року подати заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткового рішення (у разі їх наявності).
Вказана ухвала була направлена учасникам справи до їх електронних кабінетів користувача та доставлена їм 05.02.2026 року.
Від Харківської міської ради надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№1808 від 13.02.2026 року), в яких просить:
- визнати поважними причини пропуску Харківською міською радою строку на подання заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення та долучити заперечення до матеріалів справи;
- відмовити в задоволенні заяви ТОВ «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткової постанови суду у справі №922/3157/25;
- у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, Харківська міська рада просить зменшити розмір витрат.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає таке.
У статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 5 статті 129 ГПК України передбачає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено види адвокатської діяльності, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Тож, вибір форми та суб`єкта надання правової допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі №916/893/21.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Колегія суддів враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126, 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. Колегія суддів зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів.
Як свідчать матеріали справи, після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови 03.02.2026 року від відповідача у встановлений законом строк надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з позивача суму судових витрат у розмірі 138902,13 грн за надання професійної правничої (правової) допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача до заяви надано, зокрема, копії таких документів: 
- копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2025 року;
- копія додаткової угоди №2 від 05.01.2026 року до договору;
- копія акту наданих послуг №2 від 27.01.2026 року до договору;
- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;
- копія сертифіката адвоката.
З наданих документів вбачається, що 01.09.2025 року між відповідачем (клієнт) та адвокатом Лазебник А.Ю. укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір). 
Відповідно до розділу 1 договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати консультативні, юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Адвокат надає Клієнту такі види правової допомоги: усні та письмові консультації з правових питань та правові висновки, довідки з чинного законодавства України; підготовка, аналіз текстів договорів, розробка пропозицій, протоколів розбіжностей та правова експертиза проектів договорів; проведення правової експертизи документів фінансово-господарської діяльності клієнта; участь на стороні клієнта у переговорах з контрагентами стосовно укладення, розірвання договорів та внесення змін (доповнень) до них; представництво інтересів клієнта в судах, відносинах з фізичними та юридичними особами всіх форм власності, включаючи органи державної влади та управління, органи місцевого самоврядування
Згідно п. 4.1 договору розмір та умови оплати послуг адвоката клієнтом залежно від обсягів юридичних робіт будуть обумовлені в укладеній сторонами додатковій угоді або шляхом готівкової передачі грошових коштів адвокату, що підтверджується квитанцією.
05.01.2026 року між клієнтом та адвокатом укладено додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги.
Так, сторони погодилися на надання таких послуг за договором: 
- складання процесуального документу у справі №922/3157/25 відзиву на апеляційну скаргу з розрахунку - 16000,00 (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок);
- складання процесуального документу у справі № 922/3157/25 - заяви про стягнення витрат на надання правової допомоги, з розрахунку - 8000,00 (вісім тисяч гривень 00 копійок).
- участь в суді другої інстанції у справі № 922/3157/25 з розрахунку 16000,00 (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок) за перше судове засідання та 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) за участь у кожному наступному судовому засіданні.
Між відповідачем (клієнт) та адвокатом складено акт наданої правничої допомоги від 27.01.2026 року.
Згідно акту адвокатом надано на користь клієнта наступні послуги:
- складання адвокатом процесуальних документів у справі №922/3157/25, а саме: відзиву на апеляційну скаргу та заяви про стягнення витрат на надання правової допомоги на загальну суму 24000,00 (двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок);
- участь адвоката 26.01.2026 року у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3157/25 на загальну суму 16000,00 (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок).
Дослідивши подані докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведений перелік робіт в акті наданих послуг відповідає змісту договору про надання правової допомоги та матеріалам даної справи, якими підтверджується участь адвоката Лазебник А.Ю. у розгляді справи в апеляційному господарському суді та складенні відповідних процесуальних документів.
Суд також зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №905/1795/18.
Колегія суддів зазначає, що надані послуги, зазначені у акті приймання-передачі наданих юридичних послуг та їх характер відповідають умовам договору. 
У той же час необхідно врахувати, що питання можливості відшкодування витрат на складення підготовку/складання заяви про ухвалення додаткового рішення/розподіл судових витрат неодноразово досліджувалось Верховним Судом і зроблено наступний висновок: «заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, з огляду на що витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню».
Отже за визначені у додатковій угоді до договору та акті дії, а саме - підготовка та подання до Східного апеляційного господарського суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу за результатами розгляду справи №922/3157/25 Східним апеляційним господарським судом – витрати відшкодуванню не підлягають.
Колегія суддів також вважає завищеним і таким, що не відповідає критеріям розумності встановлення компенсації за участь адвоката 26.01.2026 року у судовому засіданні у розмірі 16000,00 грн, оскільки відповідний розмір необґрунтований належним чином. Дійсно адвокат приймав участь у справі у судовому засіданні особисто, у той час явка не визнавалась обов`язковою, а суд доводив до відома учасників про можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що розмір витрат за участь у судовому має бути зменшений на 50%. При цьому у такому випадку такий розмір буде відповідати ставці, що рекомендована рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 року №13/1/7.
Що стосується стягнення «гонорару успіху», колегія суддів зазначає наступне.
У договорі про надання правової допомоги сторони визначили, що у разі вирішення судових справ на користь клієнта адвокат додаткового має право на гонорар, що становить від повного або часткового досягнення мети цього договору та залежить від виду та кількості позовних вимог у судовій справі, а саме: за кожну майнову вимогу у справі 5% від суми, що стягнута на користь клієнта за рішенням суду або від суми, що була заявлена у суді до стягнення з клієнта та не задоволена судом.
У додатковій угоді №2 сторони передбачили, що у разі вирішення справи №922/3157/25 в суді другої інстанції на користь клієнта та задоволення позовних вимог у повному обсязі, останній додатково сплачує адвокату гонорар, що становить 5% від повного досягнення мети цього договору.
Згідно акту наданих послуг додатковий гонорар («гонорар успіху») адвоката у справі №922/3157/25 складає на загальну суму 98902,13 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, колегія суддів дійшла висновку, що такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер, а отже, доходить висновку про те, що справедливою та співрозмірною є сума компенсації гонорару успіху у розмірі 49451,00 грн (50% від заявленого розміру гонорару успіху).
Також суд бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року від №640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі №420/4820/19). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи документи та зважаючи на зазначені вище положення законодавства, суд прийшов до висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю даної справи та ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на надання цих послуг.
За таких обставин, керуючись передбаченим ст.2 ГПК України завданням щодо справедливого вирішення судом спорів, а також встановленими ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, серед яких справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи ціну позову і складність справи, обставини справи і строк її розгляду, загальний обсяг підтверджених доказами наданих послуг з правничої допомоги та при цьому виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви представника відповідача частково і покласти на позивача понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 73451,00 грн; у задоволенні решти вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково. 

Стягнути з Харківської міської ради (місцезнаходження: 61003, м. Харків, м-н Конституції, 7; код ЄДРПОУ: 04059243) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» (місцезнаходження: 61037. м. Харків, вул. Морозова,2/4; код ЄДРПОУ: 31643019) витрати на правову допомогу при розгляді справи №922/3157/25 у Східному апеляційному господарському суді у розмірі 73451,00 (сімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят одну гривень 00 копійок).
В решті суми заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян 

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов