Справа № 560/13740/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

05 березня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відповіді на рапорти про: продовження відпустки у зв`язку із погіршенням стану здоров`я його батька ОСОБА_2 ; направлення до військової частини за місцем проходження служби пакету документів, які є підставою для звільнення його з військової служби; забезпечення можливості проходження лікування, видачу дозволу та направлення для проходження ним лікування та
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути рапорти про: продовження відпустки у зв`язку із погіршенням стану здоров`я його батька ОСОБА_2 ; направлення до військової частини за місцем проходження служби пакету документів, які є підставою для звільнення його з військової служби; забезпечення можливості проходження лікування, видачу дозволу та направлення для проходження ним лікування, та надати мотивоване рішення за результатами розгляду таких рапортів у порядку, визначеному законом.
В обґрунтування позову зазначає, що неодноразово подавав рапорти про продовження відпустки у зв`язку із погіршенням стану здоров`я батька, перебуваючи у відпустці за сімейними обставинами. Однак відповіді не отримав. Крім того, у зв`язку із погіршенням власного здоров`я у липні 2025 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортами щодо направлення на проходження лікування, видати дозвіл на направлення лікування. Листом від 21.07.2025 відповідач повідомив, що військовослужбовцю необхідно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування у відпустці. Оскільки третій відділ є підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 , то потрібно звернутися із вказаними з рапортами саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає протиправною бездіяльність відповідача, адже після прибуття до місця проведення відпустки третій відділ поставив на облік, про що свідчить відповідний штамп на відпускному листі. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 11.08.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.
Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 04.11.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд витребував:
у ОСОБА_1 належним чином оформлену копію відпускного квитка,
у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази взяття на облік ОСОБА_1 та результати розгляду рапортів.
Ухвалою від 05.11.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд витребував у НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ) копію наказу про надання ОСОБА_1 відпустки за сімейними обставинами та доказі вибуття його у відпустку.
На виконання ухвал суду від 04.11.2025 і 05.11.2025 НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ) та відповідач надали необхідні документи.
Оскільки відповідач правом на подання відзиву не скористався, то відповідно до вимог частини 6 статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Позивач - ОСОБА_1 проходить службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ).
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військової частини НОМЕР_2 ) від 10.07.2025 №320-ВВ позивачу надана відпустка за сімейними обставинами, тривалістю 10 календарних днів з 09.07.2025, до виконання службових обов`язків прибути 19.07.2025.
У зв`язку із відпусткою позивач став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 09.07.2025. Зазначене підтверджується записом у Журналі обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці або відрядженні, витяг з якого наданий відповідачем на ухвалу суду.
17.07.2025 позивач надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорти з проханням забезпечити можливість проходження лікування, видати дозвіл та направлення на проходження лікування.
18.07.2025 позивач надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт з проханням продовжити надану відпустку у зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька.
Розглянувши рапорти позивача від 17.07.2025 і від 18.07.2025, зареєстровані 18.07.2025 та 19.07.2025 відповідно, відповідач листом від 21.07.2025 №3/3876 повідомив позивача про необхідність звернення з цими рапортами до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування у відпустці, до повноважень якого належить їх розгляд. 
21.07.2025 і 22.07.2025 позивач надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобу поштового зв`язку та електронною поштою рапорти з проханням продовжити відпустку, забезпечити можливість проходження лікування, видати дозвіл та направлення на проходження лікування.
Розглянувши рапорти позивача від 21.07.2025 і 22.07.2025, зареєстровані 22.07.2025 та 24.07.2025 відповідно, відповідач супровідними листами від 22.07.2025 №3/3905 і 24.07.2025 №3/3952 відповідач направив зазначені рапорти до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Листом від 24.07.2025 №3/3953 відповідач повідомив позивача про надіслання усіх рапорту від 23.07.2025 та усіх попередніх рапортів на розгляд ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
24.07.2025 позивач надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобу поштового зв`язку та електронною поштою рапорти з проханням забезпечити можливість проходження лікування, видати дозвіл та направлення на проходження лікування.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на рапорти, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг регулює Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут ЗСУ)
За визначенням статті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.
Положеннями частин 1 і 5 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.
Згідно з пунктом 180 Розділу VIII Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За змістом пунктів 8.1., 8.11 Розділу VIII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 № 438/16454, (далі - Інструкція), щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю. Про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктами 192-1, 252 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 187 Положення № 1153/2008 щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини в разі захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, - на кількість діб хвороби військовослужбовця
Пунктом 189 Положення № 1153/2008 визначено, що після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.
За змістом пункту 1 Порядку обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці та і відрядженні, який є додатком 2 до Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999№ 550-XIV, (далі - Статут гарнізонної та вартової служб ЗСУ), по прибутті до місця проведення відпустки військовослужбовець повинен не пізніш як наступного дня стати на облік у відповідному органі управління Служби правопорядку в зоні відповідальності або в найближчому територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, за день перед вибуттям до місця служби - знятися з обліку.
Відповідно до частин шостої – восьмої статті 25 Статуту гарнізонної та вартової служб ЗСУ військовослужбовець затримався в дорозі до місця відпустки або відрядження внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу чи вчасно не може прибути до місця своєї служби з тих самих причин, начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності повідомляє про причину затримки військовослужбовця командирові військової частини, з якої військовослужбовець прибув, і подовжує відпустку на фактичний строк затримання. 
У разі смерті або тяжкої хвороби близьких родичів військовослужбовця (батька, матері, дружини та близьких її родичів, дітей, рідних братів, сестер або інших осіб, які його виховували), а також у разі пожежі або стихійного лиха, від яких постраждала сім`я військовослужбовця, який перебував у відпустці, начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності має право подовжити відпустку на строк до 10 діб, негайно повідомивши про це командира військової частини, з якої прибув військовослужбовець.
Про час відбуття військовослужбовця до місця відпустки або відрядження та причину його затримання начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності робить позначку в документах військовослужбовця та в книзі обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці або у відрядженні.
Згідно з пунктом 191 Положення № 1153/2008 відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами. Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.
За змістом абзацу другого пункту 147 абзаці другому пункту Положення № 1153/2008 у разі затримки в дорозі з незалежних від військовослужбовця причин він повинен отримати відповідну позначку в посвідченні про відрядження або довідку про причини затримки у військового коменданта на транспорті або начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівника районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та Севастополя (далі - територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), а в разі їх відсутності - в адміністрації шляхів сполучення або місцевій державній адміністрації чи органі місцевого самоврядування, а також повідомити про затримку командира (начальника) військової частини, в якій він проходить військову службу.
Отже, після прибуття до місця проведення відпустки та до вибуття до місця проходження військової служби повноваження шодо подовження військовослужбовцю відпустки мають: начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності - на строк до 10 діб за наявності обставин, передбачених частинами 7 - 8 статті 25 Статуту гарнізонної та вартової служб ЗСУ, та начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки - на фактичний строк затримки, за наявності обставин, визначених частиною 6 статті 25 Статуту та пунктом 191 Положення № 1153/2008 в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї.
Разом з тим, рапорти про продовження відпустки у зв`язку із хворобою батька та тимчасовою непрацездатністю позивача, зокрема і ті, що подані після закінчення терміну відпустки, позивач подавав до відповідача, який не має відповідних повноважень.
Про відсутність повноважень щодо продовження терміну відпустки відповідач повідомляв позивача відповідними листами.
Порядок направлення військовослужбовців на медичний огляд та лікування до закладів охорони здоров`я визначений статтями 254, 256 та 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XI (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) 
Статтею 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються, за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
Цією нормою не передбачене направлення військовослужбовця, який перебуває у відпустці, на лікування територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки.
Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки визначає Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення №154).
За змістом пункту 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: сприяють організації комісіями з питань направлення для проходження базової військової служби проведення медичного огляду, обстеження та лікування призовників; організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів; сприяють особам, звільненим з військової служби, у своєчасному проведенні оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо їх право на пенсію, допомогу або пільги пов`язане з установленням інвалідності.
Інші повноваження районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та їх структурних підрозділів в частині медичного обстеження військовозобов`язаних Положенням №154 не передбачені.
Водночас, зі змісту рапорту позивача від 24.07.2025 суд встановив, що позивач звернувся до сімейного лікаря та отримав висновок про тимчасову непрацездатність і направлення на стаціонарне лікування до ВЧ НОМЕР_3 до складання рапорту від 17.07.2025.
Отже, відсутність дозволу ТЦК на проходження лікування не перешкодило позивачу отримати необхідну медичну допомогу та лікування.
Суд також враховує, що рапорти від 21.07.2025, 22.07.2025 і 24.07.2025 подані позивачем після закінчення терміну відпустки.
Отже, після 19.07.2025 направлення позивача на стаціонарне лікування здійснюється в порядку, визначеному статтями 254, 256 та 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.
Доводи позивача про порушення відповідачем вимог пункту 9 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерстваоборони України від 06 серпня 2024 року № 531, (далі – Порядок) суд вважає необгрунтованими.
Відповідно до пункту 1 Розділу І Порядку цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктом 2 Розділу І Порядку передбачено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
За змістом пункту 9 Розділу цього Порядку розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, пункту 9 Порядку регулює строки розгляду рапорту військовослужбовця його прямими командирами (начальниками).
Водночас, пунктом 3 Розділу І Порядку передбачено, що військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.
Таким чином, дія Порядку не поширюється на спірні правовідносини.
Натомість суд встановив, що рапорти від 17.07.2025, 18.07.2025, 21.07.2025, 22.07.2025 відповідач розглянув з дотриманням строків та порядку, визначених статтями 19 і 20 Закону України «Про звернення громадян», надіславши рапорти позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомивши про це позивача.
Суд також вважає безпідставним позивача на бездіяльність відповідача щодо розгляду усного та письмового рапортів від 11.07.2025 про направлення до військової частини за місцем проходження служби пакету документів, які є підставою для звільнення його з військової служби, оскільки пунктом 2 Розділу І Порядку передбачено, що такий рапорт подається безпосередньому командиру. Вручення рапорту про звільнення з військової служби у інший спосіб Порядком та Положенням № 1153/2008 не передбачене. Крім того позивачем не надані докази вручення зазначеного рапорту відповідачу.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
У постанові від 6 лютого 2025 року у справі № 990/29/22 Велика Палата Верховного Суду вказала на свою сталу позицію, відповідно до якої протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. 
Верховний Суд У постанові від 11 серпня 2020 року у справі N 320/5970/17 на підставі аналізу частини другої статті 19 Конституції України та частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку, що право на захист виникає у випадку порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права. При цьому, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведений факт розгляду рапортів позивача та надання відповіді на них у межах наданих повноважень та правомірність бездіяльності щодо продовження терміну відпустки, направлення до військової частини документів для звільнення позивача з військової служби і видачі дозволу та направлення для проходження ним лікування. 
Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) 	

Головуючий суддя 		О.К. Ковальчук