В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/267/26
Провадження № 1-кп/348/195/26

11 березня 2026 року м. Надвірна 

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження №22026090000000004, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.01.2026, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білі Ослави, Надвірнянського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, не працевлаштованого, вдівець, з повною середньою освітою, на утриманні має матір особу з інвалідністю 2-ої групи, депутатом не обирався, не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, ним вчинено за таких обставин:
У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» від 21:06.2018 № 2469-VIII (в редакції № 4579-ІХ від 21.08.2025) (далі - Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.
У відповідності до п. 2 ст. 1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.
Згідно п. п. 44-45 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.09.2020, основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні Збройні Сили України, підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів. Держава врахує уроки гібридної агресії проти України, бойових дій на Близькому Сході у нових доктринальних підходах до забезпечення воєнної безпеки.
Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 30.12.2021, затверджена Указом Президента України №56/2022 від 16.02.2022, (далі - Стратегія) визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причини їх виникнення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-XII (в редакції № 4255-IX від 25.02.2025) (далі - Закон) Збройні Сили України (далі ЗСУ) - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.
У відповідності до ст. 3 Закону організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Згідно ст. 12 Закону підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, цивільно-військове співробітництво, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (в редакції № 4497-ІХ від 17.06.2025) (далі - Закон «Про оборону України») військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України вважається збройною агресією.
Статтею 4 Закону «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3542-XII (в редакції № 4574-IX від 21.08.2025) (далі - Закон «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Цим же законом особливий період визначено як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час демобілізації після закінчення воєнних дій. мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Пунктом 8 ст. 4 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно п. 5 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.
Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.
Пунктом 2 ст. 26 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно ст. 17 Закону «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон «Про військовий обов`язок і військову службу») захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.
Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.
Вказані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено і наразі він діє.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації. Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався Указами Президента України і наразі він діє.
На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, інших нормативно-правових документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень, військовослужбовцями Івано-Франківського обласного, міських а районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки систематично проводяться заходи із встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в тому числі серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації змінили місце проживання та, прибувши на територію Івано-Франківської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.
Вищевказані загально відомі обставини були достовірно відомі і громадянину України ОСОБА_4 , який постійно проживав на території України та відповідно йому були достовірно відомі наведені факти розв`язання та ведення російською федерацією військової агресії проти України, захоплення державних установ, організацій та військових частин, оскільки ці події широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації та набули розголосу.
Однак, незважаючи на обізнаність, ОСОБА_4 , проживаючи на території АДРЕСА_2 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що в умовах особливого періоду військовослужбовці територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють законну діяльність, спрямовану на виконання мобілізаційних завдань щодо призову громадян України на військову службу, ведення військового обліку та формування мобілізаційного ресурсу держави, усвідомлюючи, що ефективність такої діяльності безпосередньо залежить від нерозголошення відомостей про місця, час та способи її здійснення, у невстановлену органом досудового розслідування точну дату і час, але не пізніше 22.05.2024, вирішив вчинити активні дії, спрямовані на перешкоджання в особливий період законній діяльності Збройних Сил України в особі органу військового ІНФОРМАЦІЯ_2 (в подальшому - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), шляхом систематичного та цілеспрямованого поширення відомостей про фактичні місця проведення мобілізаційних заходів, що створювало умови для їх зриву та ускладнення. 
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: селище Битків Пасічнянської територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, не пізніше 22.05.2024, використовуючи термінал мобільного зв`язку марки «ОРРО А58» та сім-картку з абонентським номером НОМЕР_1 , створив у месенджері «Viber» інформаційну спільноту з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », у якій визначив себе під псевдонімом « ОСОБА_6 » як суперадміністратора, отримавши можливість одноосібно визначати правила її функціонування, контролювати поширювану інформацію та координувати дії учасників.
Надалі ОСОБА_4 умисно організував діяльність зазначеної спільноти таким чином, щоб вона виконувала функцію оперативного інформування необмеженого кола осіб про місця, час та обставини проведення військовослужбовцями РТЦК та СП мобілізаційних заходів, у тому числі шляхом: забезпечення безперервного функціонування спільноти, залучення до участі значної кількості користувачів, заохочення учасників до надсилання повідомлень про місця виконання службових обов`язків військовослужбовцями ТЦК та СП. 
Функціонування спільноти «ІНФОРМАЦІЯ_4» у месенджері «Viber» було побудовано таким чином, що розміщена в ній інформація у короткий проміжок часу ставала доступною значній кількості осіб, у тому числі громадянам України, які підлягають призову та мають намір ухилитися від виконання військового обов`язку, що призводило до їх завчасного залишення місць проведення мобілізаційних заходів або уникнення перебування у відповідних локаціях. 
З метою забезпечення стійкості та тривалості протиправної діяльності, ОСОБА_4 у налаштуваннях спільноти обмежив (приховав) відображення контактних даних (номерів телефонів) учасників, у тому числі власних, чим ускладнив їх ідентифікацію, створив умови для анонімності учасників та подальшого поширення інформації, що свідчить про усвідомлення ним протиправного характеру вчинюваних дій та вжиття заходів, спрямованих на уникнення викриття.
Крім того, ОСОБА_4 умисно налаштував функціонал зазначеної спільноти таким чином, щоб її учасники мали можливість самостійно та без попередньої модерації розміщувати текстові, фото-, аудіо- та відео повідомлення із зазначенням точних адрес, обставин, дати і часу проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 мобілізаційних заходів. Указані налаштування забезпечували оперативне оновлення та актуальність такої інформації, що призводило до її поширення серед невизначеного кола осіб, у тому числі громадян України, які підлягають призову та використовували зазначені відомості для уникнення виконання військового обов`язку, шляхом залишення місць проведення мобілізаційних заходів або неприбуття до них. 
Так, у період часу з 22.05.2024 по 05.09.2024, у спільноті «ІНФОРМАЦІЯ_4» створеної ОСОБА_4 у месенджері «Viber», було розміщено щонайменше 17 повідомлень із зазначенням конкретних місць, де військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 виконували свої службові обов`язки та здійснювали мобілізаційні заходи, а саме: 22.05.2024 в районі «об`їзної дороги» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 22.05.2024 по вул. Рамішвілі у м. Надвірна Івано-Франківської області; 22.05.2024 в районі «магазину «АТБ» біля кільцевої дороги» у с. Назавизів Надвірнянського району Івано-Франківської області; 23.05.2024 в районі «об`їзної дороги» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 23.05.2024 в районі «магазину «Стара Фройма» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 25.05.2024 в районі «рибокоптільні» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 25.05.2024 в районі «лісокомбінату» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 26.05.2024 в районі «об`їзної дороги» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 27.05.2024 по вул. Рамішвілі у м. Надвірна Івано-Франківської області; 27.05.2024 в районі «торговиці» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 28.05.2024 в районі «заправки «БРСМ» м. Надвірна Івано-Франківської області; 05.06.2024 в районі «магазину «Стара Фройма» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 08.06.2024 по вул. Рамішвілі у м. Надвірна Івано-Франківської області; 12.06.2024 в районі «торговиці» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 20.06.2024 по вул. Рамішвілі у м. Надвірна Івано-Франківської області; 01.07.2024 в районі «торговиці» у м. Надвірна Івано-Франківської області; 05.09.2024 в районі «залізничного переїду» у с. Назавизів Надвірнянського району Івано-Франківської області. 
Унаслідок поширення вказаної інформації військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 були змушені припиняти або змінювати місця проведення мобілізаційних заходів, що призводило до зменшення кількості осіб, які підлягали оповіщенню та призову, а також до порушення запланованих графіків виконання мобілізаційних завдань. 
Незважаючи на те, що окремі інформаційні повідомлення у спільноті розміщувались іншими її учасниками, які не перебували зі ОСОБА_4 у попередній злочинній змові, уся діяльність зазначеної спільноти охоплювалась його злочинним умислом. 
Цілеспрямоване поширення серед громадян України у месенджері «Viber» відомостей про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 , перешкодило їх законній діяльності, визначеній ст. ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
За таких обставин ОСОБА_4 , будучи головним адміністратором спільноти, створив, організував, підтримував та контролював механізм систематичного поширення зазначеної інформації, усвідомлював її характер, зміст та вплив на законну діяльність військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання ними своїх службових обов`язків і здійснення мобілізаційних заходів, а також не вживав жодних заходів для припинення такої протиправної діяльності. 
Отже, ОСОБА_4 , без корисливої мети, за відсутності ознак державної зради, яка виражається у проведенні підривної діяльності проти України, організувавши розміщення у спільноті «ІНФОРМАЦІЯ_4» у месенджері «Viber» повідомлень про фактичні місця проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями, умисно втрутився у законну діяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 як органу військового управління Збройних Сил України, створивши перешкоди та перепони, спрямовані на недопущення, припинення або ускладнення проведення мобілізаційних заходів та інших службових дій військовослужбовцями. 
Внаслідок таких протиправних, умисних дій ОСОБА_4 істотно знизилася ефективність законної діяльності Збройних Сил України, що призвело до нездійснення у визначені терміни мобілізаційних заходів, неповного встановлення мобілізаційного ресурсу держави та проведення призову, неповного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань відповідно до штатів воєнного стану, порушення ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні повністю та безумовно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся.
Між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. 468-470, 471-473 КПК України, в приміщенні службового кабінету № 304 Івано-Франківської обласної прокуратури, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська 11, 27.01.2026 укладено угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримали і просили її затвердити. Захисник зазначила, що обвинувачений щиро розкаявся, визнав повністю вину, сприяв досудовому розслідуванню, був ініціатором угоди.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні цієї угоди дотримані положення КПК України та КК України. Просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, розглянувши питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7  та обвинуваченим ОСОБА_4 , роз`яснивши сторонам наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст. 473 КПК України, та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти років до восьми років.
Згідно абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно з укладеною угодою прокурор ОСОБА_7  та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного провадження обставин, а саме: що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України; не заперечує обставин вчинення інкримінованого йому злочину, що викладені у повідомленні про підозру; зобов`язується визнати вину в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального правопорушення; щиро розкаявся, активно сприяв в розкритті злочину, відсутні негативні наслідки та матеріальна шкода, в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у наркологічних чи психіатричних закладах не перебуває, добровільно перерахував на потреби Збройних Сил України благодійну допомогу в сумі 50 000 грн, позитивно характеризується, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для призначення покарання у межах санкції ч. 1 ст. 114-1 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Крім того, сторони угоди узгодили покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, з іспитовим строком, тривалість якого буде визначена судом, а також обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначені п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 та є йому зрозумілими.
Судом під час підготовчого судового засідання з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, вид та розмір покарання, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
При цьому, суд у підготовчому судовому засіданні переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.Взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
Також не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Крім того, укладена угода не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.
Умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди у цьому провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури і суд.
Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діяння обвинуваченого за ч. 1 ст. 114-1 КК України, так як обвинувачений ОСОБА_4 перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.
Судом встановлено, що обвинувачений  ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, протягом життя в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» та КНП «ПНЦ ІФ ОР» не звертався, амбулаторну допомогу не отримував, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, здійснив добровільний перерахунок на потреби військових формувань Збройних Сил України, хворіє - основний діагноз 25.0 атеросклеротична серцево-судинна хвороба; додатковий 11.9 гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без серцевої недостатності, утримує матір особу з інвалідністю 2-ої групи.
При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягає в тому, що він дав детальні показання з приводу обставин вчиненого правопорушення, в тому числі тих, які не були відомі органу досудового розслідування; перерахування ним на рахунок Збройних Сил України благодійної допомоги в сумі 50 000 грн.
Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_4 проявилося щире каяття.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
За таких обставин, визначаючись у призначенні покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, з іспитовим строком, тривалість якого буде визначена судом, а також обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначені п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст. 65 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільної небезпеки вчиненого, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності тих, що його обтяжують, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити узгоджене сторонами покарання, а саме в межах санкції ч. 1 ст. 114-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на звільнену від відбування покарання з випробуванням особу обов`язків, визначених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Таке покарання, визначене в угоді про визнання винуватості, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 27.01.2026, укладеної між прокурором ОСОБА_7  та обвинуваченим ОСОБА_4 , і про призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Підстави відмови у затвердженні угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлені. В укладенні цієї угоди згідно ст. 52 КПК України брала участь захисник.
Потерпілих у кримінальному провадженні немає, цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати, а саме витрати за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/109-25/13741-КТ від 28.11.2025) у розмірі 10 696,80 гривень слід стягнути з обвинуваченого в користь держави.
Станом на час ухвалення вироку забіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України, ст. 96-1, 96-2 КК України.
Сторони в угоді узгодили застосування спеціальної конфіскації, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за вироком суду у власність держави майна яке було використано як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме термінал мобільного зв`язку марки «ОРРО А58» та сім-картку з абонентським номером НОМЕР_1 .
Згідно ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.
За санкцією ч. 1 ст. 114-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі, отже за цим злочином можливо застосувати спеціальну конфіскацію.
На підставі викладеного, керуючись ст. 45, 65-67, 96-1, 96-2 КК України, ст. 100, 174, 314, 373, 374, 392-394, 468-476 КПК України, суд, 
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 січня 2026 року, укладену між прокурором відділу нагляду за одержанням законів регіональним органом безпеки Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за виконанням обов`язків здійснювати уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого  ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/109-25/13741-КТ від 28.11.2025) в розмірі 10 696,80 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість грн 80 коп.) гривень.
Речові докази:
- термінал мобільного зв`язку марки «ОРРО А58» з коробкою, які зберігаються в Управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області та запаковані в сейф-пакет №400325384 (квитанція про отримання на зберігання речових доказів №129 від 30.12.2025) - конфіскувати у власність держави;
- сім-картку з абонентським номером НОМЕР_1 та кард-холдер від сім-картки, які зберігаються в Управлінні Служби безпеки України в Івано-Франківській області (квитанція про отримання на зберігання речових доказів №129 від 30.12.2025) - знищити.
Документи, надані сторонами, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя          ОСОБА_1