П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27116/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В. Дата і місце ухвалення: 02.12.2025р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року фізична особа – платник податків ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.07.2023р.:
- №17084/15-32-24-05 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 99288,29 грн., застосування штрафної санкції 24822,07 грн.;
- №17085/15-32-24-05 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 51076,64 грн., застосування штрафної санкції 12769,16 грн.;
- №17088/15-32-24-05 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 8274,02 грн., застосування штрафної санкції 2068,51 грн.
- №17090/15-32-24-05 про застосування 1020 грн. штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та 26.04.2022р. прийняв рішення припинити підприємницьку діяльність. У зв`язку з цим, Головне управління ДПС в Одеській області ініціювало проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності відносно ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якої склало акт перевірки №17476/15-32-24-05-09/ НОМЕР_1 від 28.06.2023р. Позивач стверджував, що він не був обізнаний про перевірку, не отримував копію наказу від 24.04.2023р. №2855-п про її призначення та, відповідно, не приймав участь її здійсненні. Прийняті за наслідками перевірки податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на висновках контролюючого органу, що в процесі провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 взагалі не мав витрат, окрім виплати заробітної плати своїм найманим працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію з роздрібної торгівлі алкоголем. Податковий орган визначив інший розмір витрат та, відповідно, інший загальний оподаткований дохід позивача, встановивши завищення документально підтверджених витрат на суму 1204375,99 грн. Висновок контролюючого органу, що позивач в своїй господарській діяльності витрат не мав, спростовується доданими до позовної заяви первинними документами, договорами, актами приймання-передачі, рахунками, платіжними документами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними. Також, позивач посилався на те, що під час перевірки не були дослідженні контрольні стрічки касового апарату, оскільки перевірка була невиїзна. Позивач стверджував, що п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України пов`язує виникнення в особи обов`язку із реєстрації платником податку на додану вартість із фактом перевищення такою особою протягом останніх 12 місяців сукупного обсягу оподатковуваних операцій в сумі 1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість). Тобто, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг в цілях п.181.1 ст.181 ПК України має братись з вирахуванням ПДВ, в той же час відповідач цього не врахував і не вирахував із загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг позивача. Посилався позивач і на те, що штрафні санкції за заниження зобов`язань у 2021, 2022 роках застосовано до нього контролюючим органом згідно п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України в розмірі 25% донарахованого зобов`язання, тобто як за умисне вчинення правопорушення, хоча контролюючий орган не встановив факту умисного заниження зобов`язань. За правопорушення, які викладені в акті перевірки, відповідальність передбачена п.123.1 ст.123 ПК України у вигляді накладення штрафу в розмірі 10% донарахованого зобов`язання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області:
№17084/15-32-24-05 від 17.07.2023р. про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в частині застосування 14893,24 грн. штрафу,
№17085/15-32-24-05 від 17.07.2023р. про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині застосування 7661,50 грн. штрафу,
№17088/15-32-24-05 від 17.07.2023р. про збільшення грошового зобов`язання за військовим збором в частині застосування 1241,10 грн. штрафу.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 238 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 02.12.2025р. у відповідній частині, з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права визнавши протиправним застосування податковим органом штрафної санкції у розмірі 25% визначених податкових зобов`язань та зменшивши штраф до 10%. Зазначене рішення мотивоване тим, що податковий орган не довів умислу позивача у заниженні податкових зобов`язань. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність умислу в діях платника податків. Зазначає, що сукупність встановлених обставин свідчить про наявність вини ФОП ОСОБА_1 у формі умислу, тобто про свідоме та цілеспрямоване невиконання ним податкових обов`язків. А відтак, контролюючим органом було правомірно застосовано штраф у розмірі 25% на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України у зв`язку з умисним характером порушення.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в ході документальної перевірки податковим органом надсилалися офіційні письмові запити до ФОП ОСОБА_1 про надання первинних документів, регістрів обліку та інших відомостей, необхідних для з`ясування правильності обчислення податків. В порушення підпункту 16.1.5 статті 16 ПКУ платник податків проігнорував такі законні вимоги контролюючого органу – у встановлений строк не надав запитувані документи і жодних пояснень по суті запитів. Позивач допустив ухилення від отримання кореспонденції та контактів з податковим органом. Така умисна бездіяльність платника унеможливила належну перевірку та своєчасне виявлення порушень, створивши штучні перешкоди для виконання податкових вимог. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач не міг надати документи чи відповісти на запити з причин, незалежних від нього. Наведені обставини у їх сукупності підтверджують, що порушення податкової дисципліни позивачем було допущене умисно. Всі елементи умисності присутні: платник усвідомлював протиправний характер своїх дій (невиконання законних вимог контролюючого органу, несплата належних сум податків) та передбачав їх наслідки. За таких обставин, суд неправильно застосував положення статті 123 ПК України, безпідставно обмежившись штрафом 10%, тоді як наявність умислу диктує необхідність застосування 25% штрафу.
ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позову, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 02.12.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
Також, апелянт просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи платника-податку ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката, докази понесення яких ним буде надано в межах процесуальних строків. 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що він не був обізнаний про проведення перевірки та не приймав в ній участі, оскільки після того як ФОП ОСОБА_1 припинив свою господарську діяльність (26.04.2022р., номер запису : 2005560060002159007), з метою збереження життя і здоров`я родини, він змінив місце перебування на більш безпечне, а тому не міг знати про факт проведення податкової перевірки, бути фізично присутнім при ній та надавати контролюючому органу необхідні пояснення та документи. Таким чином, Головне управління ДПС в Одеській області здійснило позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 не аналізуючи взагалі жодного документу його фінансово-господарської діяльності. Донарахування Головним управлінням ДПС в Одеській області грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями пов`язано з тим, що під час проведення перевірки контролюючим органом не було проаналізовано жодного первинного документа і тому ревізор зробив висновок, що витрат ФОП ОСОБА_1 в своїй діяльності не мав, окрім витрат на виплату заробітної плати працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію.
В апеляційній скарзі апелянт наводить обставини здійснення ним фінансово-господарської діяльності у 2018, 2020, 2021, 2022р.р., зокрема, з посиланням на укладені ним з контрагентами договори та первинні документи, підтверджуючі їх виконання. Зазначене, за твердженнями апелянта, беззаперечно свідчить про те, що він мав витрати, відмінні від виплати заробітної плати працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у випадку, якщо податковий орган не отримав документи - це не є автоматичною підставою для застосування приписів пункту 44.6 статті 44 ПК України, адже ФОП ОСОБА_1 займався реалізацією підакцизної продукції за наявності РРО, що давало змогу перевіряючим (контролюючому органу) проаналізувати відповідну податкову інформацію про надходження цього товару на адресу позивача від його контрагентів, які є платниками акцизного збору та ПДВ, наслідком чого є підтвердження витрат позивача. 
Головне управління ДПС в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в її задоволенні. Відповідач зазначає, що податковий орган діяв у межах повноважень та відповідно до процедури, визначеної законом. Підставою для призначення документальної позапланової перевірки було рішення ФОП ОСОБА_1 припинити підприємницьку діяльність (заява від 26.04.2022р.). Згідно п.п.78.1.7 ст.78 ПК України, припинення підприємницької діяльності ФОП є підставою для позапланової документальної перевірки платника податків. На виконання цієї норми контролюючим органом було видано наказ №2855-п від 24.04.2023р. про проведення перевірки та сформовано відповідні письмові запити про надання документів. Таким чином, рішення про перевірку ґрунтувалося на прямих приписах закону. Доводи апелянта про його не інформування щодо перевірки та запитів на документи не відповідають дійсності. Контролюючий орган виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення платника податків, надіславши на його податкову адресу (вказану в податкових органах адресу реєстрації) всі необхідні документи – наказ про призначення перевірки, письмові запити на надання документів, а згодом і примірники акта перевірки та податкові повідомлення рішення. Жодна норма закону не зобов`язує податковий орган повідомляти про перевірку телефоном. Перевірка була документальною невиїзною і проводилася на підставі тих даних та документів, які були в розпорядженні податкового органу. Платник податків не надав жодних документів у відповідь на запити контролюючого органу ні під час перевірки, ні до прийняття податкових повідомлень-рішень, що у відповідності до ст.44 ПК України, прирівнюється законом до їх відсутності.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, фізична особа – підприємець ОСОБА_1 у період з 09.01.2020р. по 26.04.2022р. перебував на обліку за №255600000000159007 у Головному управлінні ДПС у Одеській області, Приморській державній податковій інспекції як фізична особа – підприємець на загальній системі оподаткування здійснюючи діяльність згідно обраного основного виду діяльності «Обслуговування напоями». 
Згідно відомостей в інтегрованій картці платника податковою адресою позивача є: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням, у зв`язку з чим 26.04.2022р. проведено державну реєстрацію припинення за №2005560060002159007.
На підставі наказу від 24.04.2023р. №2855-п, виданого Головним управлінням ДПС в Одеській області, а також у зв`язку з надходженням від Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей від 26.04.2022р. №2005560060002159007 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 26.04.2022р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 26.04.2022р.
За наслідками перевірки складено акт перевірки №17476/15-32-24-05-09/ НОМЕР_1 від 28.06.2023р., у висновках якого зафіксовано наступні порушення:
- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 99 288,29 грн. (у т.ч.: 2018р. - 1581,12 грн., 2020р. - 8280,13 грн., 2021р. - 78908,38 грн., 2022р. - 10518,66 грн.);
- п.181.1 ст.181, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, внаслідок чого було встановлено заниження ПДВ на загальну суму 51 076,64 грн. (у т.ч.: грудень 2021р. - 12204,64 грн., січень 2022р. - 15294,40 грн., лютий 2022р. - 13397 грн., квітень 2022р. - 10177,60 грн.);
- п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.4, п.п.1.5 п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п.163.1 ст.163, п.п.164.2.2 п.164.2 ст.164, п.п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було донараховано військовий збір від підприємницької діяльності на загальну суму 8274,02 грн. (у т.ч.: 2018р. - 131,76 грн., 2020р. - 690,01 грн., 2021р. - 6575,70 грн., 2022р. - 876,56 грн.);
- п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, що виразилося у незабезпеченні зберігання первинних облікових документів, регістрів бухгалтерського обліку, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
В акті перевірки зазначено, що копію наказу про проведення перевірки №2855-п від 24.04.2023р. та повідомлення ГУ ДПС в Одеській області від 27.04.2023р. №254/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОПП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 01.05.2023р. №6510406267490, але було повернуто на адресу податкового органу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
На час перевірки ФОПП ОСОБА_1 не надав документи, які пов`язані із здійсненням господарської діяльності, про що складено акт про ненадання до перевірки документів від 21.06.2023р. №2502/15-32-24-05/ НОМЕР_1 . 
При перевірці використано звітність, надана до ГУ ДПС в Одеській області, відомості з Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, дані інформаційно-аналітичних систем ДПС.
Головним управлінням ДПС в Одеській області засобами поштового зв`язку надіслано позивачу щодо надання документів з переліком необхідних документів до перевірки: 
запит №5291/КПР/15-32-24-06-06 від 05.09.2022р. (лист рекомендований №6504415772211 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаної адресою»); 
запит №5254/КПР/15-32-24-05-06 від 25.04.2023р. (лист рекомендований №651040626749 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаної адресою»).
Проведеною перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, встановлено, що позивачем було завищено витрати на суму 1204375,99 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 637387,42 грн., за 2018 рік на суму 8784 грн., за 2020 рік на 46000, 72 грн., за 2021 рік на суму 438379.87 грн., за 2022 рік на суму 73823,98 грн.
Це, в свою чергу, призвело до заниження оподатковуваного доходу (чистого доходу) у розмірі 1204375,99 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб на 99288.29 грн., у т.ч.: за 2018 рік на суму 158112 грн., за 2020 рік на суму 8280.13 грн., за 2021 рік на суму 78908,38 грн., за 2022 рік на суму 110518,66 грн.
Протягом перевіряємого періоду в порушення п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.4, п.п.1.5 п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п.163.1 ст. 163, п.п.164.2.2 п.164.2 ст.164, с. 176, п.п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, занижено суму військового збору з підприємницької діяльності на загальну суму 17834,84 грн., у т.ч. за 2017 рік - 9560,81 грн., за 2018 рік - 131,76 грн., за 2020 рік - 690,01 грн., за 2021 рік -6575,70 грн., за 2022 рік - 876,56 грн.
ФОП ОСОБА_1 не реєструвався платником ПДВ, в той час як перевіркою встановлено, що сума одержаного доходу згідно контрольних стрічок РРО за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року складає 1013667 грн. без акцизного податку. Таким чином, з 11.12.2021р. у позивача виник обов`язок нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ.
Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з ПДВ за період з 11.12.2021р. по 26.04.2022р. встановлено їх заниження всього у сумі 51076,64 грн., у тому числі за грудень 2021р. в сумі 12204,64 грн, за січень 2022р. в сумі 15297,40 грн, за лютий 2022р. в сумі 13397,0 грн., за квітень 2022р. в сумі 10177,60 грн.
Оскільки позивач не декларував податковий кредит, то за період з 11.12.2021р. по 26.04.2022р. встановлено заниження показників у рядках 1-9 Декларації з податку на додану вартість всього у сумі 51076,64 грн., у тому числі: за грудень 2021р. в сумі 12204,64 грн, за січень 2022р. в сумі 15297,40 грн, за лютий 2022р. в сумі 13397,0 грн., за квітень 2022р. в сумі 10177,60 грн. У зв`язку з не реєстрацією платником ПДВ, ФОПП ОСОБА_1 , в порушення п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, не включив до складу податкових зобов`язань суми отриманих доходів від здійснення роздрібної торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно алкогольними напоями.
17.07.2023р., на підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення :
№17084/15-32-24-05 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 124 110,00 грн. (в т.ч. податкове зобов`язання 99288,29 грн., штрафна санкція 24822,07 грн.);
№17085/15-32-24-05 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 63 845,80 грн. (в т.ч. податкове зобов`язання 51 076,64 грн., штрафна санкція 12769, 16 грн.);
№17088/15-32-24-05 про донарахування військового збору на загальну суму 10 342,53 грн. (в т.ч. податкове зобов`язання 8274,02 грн., штрафна санкція 2068,51 грн.);
№17090/15-32-24-05 про застосування штрафних санкцій в сумі 1020 грн. за ненадання документів до перевірки.
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, штрафні санкції за вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, були застосовані Головним управлінням ДПС в Одеській області в розмірі 25% відповідно до ст.123.2 ст.123 ПК України. В акті перевірки та податкових повідомленнях-рішеннях відповідачем вказано, що невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як вина, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст. 16, 36 ПКУ. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених ПКУ правил та норм. Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Не погоджуючись з правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. За висновками суду, податковим органом були вжиті всі необхідні заходи для повідомлення позивача про проведення перевірки, а також про необхідність надання первинної документації з питань правильності нарахування, обчислення та сплати податків. Однак, первинна документація не надавалась позивачем на запити податкового органу під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в той час як запити направлялись на його податкову адресу відповідно до вимог податкового законодавства. Причини ненадання позивачем контролюючим органом не пов`язані із обставинами проведення виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами, а пов`язані із тим, що позивач не знаходився за податковою адресою. Суд не прийняв до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що податковий орган мав вжити всіх необхідних заходів для його повідомлення про проведення перевірки, зокрема, шляхом здійснення дзвінку за номером телефону, який був наявний декларації, зазначивши, що приписами податкового законодавства не передбачений обов`язок контролюючого органу повідомляти платника податку про наявність будь-яких рішень, запитів, проведення перевірок шляхом передачі телефонограми, навіть якщо особистий номер мобільного телефону платника податку зазначений в поданих податкових деклараціях. Враховуючи наведене, суд зазначив про відсутність підстав для врахування та надання відповідної оцінки первинній документації на підтвердження правильності нарахування, обчислення та сплати позивачем податків, яка додана фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 до позовної заяви, але не надавалась контролюючому органу під час проведення документальної перевірки. Таким чином, контролюючий орган мав законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань та визнати ці суми документально непідтвердженими.
Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій в розмірі 25% донарахованого зобов`язання з ПДФО, військового збору та ПДВ на підставі п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України. Суд зазначив, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п.123.2 ст.123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. В ході судового розгляду справи представник відповідача не довів належними доказами наявність такого умислу або мети позивача ухилитися від сплати податків та зборів, як наслідок, суд визнав неправомірним застосування до позивача штрафу за умисне невиконання податкового обов`язку у підвищених розмірах. За висновками суду, за заниження податкових зобов`язань до ОСОБА_1 має бути застосований штраф в розмірі 10%, а не 25%. Враховуючи факт заниження позивачем ПДФО від підприємницької діяльності на загальну суму 99288,29 грн. розмір штрафу не може перевищувати 9928,83 грн.; за заниження ПДВ на загальну суму 51076,64 грн. розмір штрафу має становити 5107,66 грн.; за заниження військового збору на загальну суму 8274,02 грн. розмір штрафу становить 827,40 грн.
На підставі вказаних обставин та їх правового регулювання, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.07.2023р. №17084/15-32-24-05, №17085/15-32-24-05 та №17088/15-32-24-05 в частині обчислення розміру штрафу. Щодо податкового повідомлення-рішення №17090/15-32-24-05 на суму 1020 грн. штрафу, то суд не встановив порушення законодавства або перевищення компетенції контролюючого органу при його прийнятті.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Колегія суддів зазначає, що ПК України не встановлює конкретного строку задля реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України після виникнення відповідної підстави, а лише у пункті 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
У період виникнення спірних правовідносин застосування статті 102 ПК України мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону №2120-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: «На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
Водночас 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України №2118-IX від 03 березня 2022 року, яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 69, зокрема, підпункт 69.9 якого встановив, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Положення ПК України щодо зупинення усіх строків були чинними до 27 травня 2022 року (дата набрання чинності Законом України №2260-IX від 12 травня 2022 року). З цього дня у податковому законодавстві з`явились винятки, на які зупинення строків не поширювалося, зокрема, щодо строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок.
Також, колегія суддів звертає увагу, що Закон України №2118-IX від 03 березня 2022 року шляхом доповнення підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.2 встановив мораторій на проведення будь-яких видів перевірок. Такий «суцільний» мораторій діяв до 17 березня 2022 року, водночас мораторій на проведення документальних позапланових перевірок, що проводяться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України остаточно був скасований з 27 травня 2022 року.
Таким чином, підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлює декілька самостійних підстав для проведення документальної позапланової перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Виникнення такого права є достатньою підставою для призначення і проведення перевірки, яке має бути реалізоване з обов`язковим дотриманням інших умов, встановлених ПК України (зокрема, дотриманням вимог статей 81, 82 ПК України), і обмежене виключно граничним строком, про який йдеться у статті 102 ПК України (з урахуванням особливостей у її застосуванні, встановлених у зв`язку із «ковідними» і «воєнними» змінами).
Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.06.2024р. по справі №520/4882/23, від 17.04.2025р. по справі справа №160/18691/23, від 19.05.2025р. по справі №160/9787/23.
При зверненні з даним позовом до суду Леш Д.О. посилався на те, що він не був обізнаний про проведення документальної позапланової перевірки, копію наказу №2855-п від 24.04.2023р. про проведення перевірки він не отримував, як і не отримував запиту про надання документів, що становлять або пов`язанні з предметом перевірки.
Суд першої інстанції визнав необґрунтованими такі доводи позивача. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
ПК України не встановлює особливостей проведення перевірки відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України як-от, що така може бути тільки невиїзною або ж тільки виїзною. Не встановлює ПК України і такого порядку проведення документальних позапланових перевірок, як спочатку призначення невиїзної перевірки, а тільки після отримання письмового звернення платника податків - виїзної.
На переконання колегії суддів, встановлене у ПК України правове регулювання слід тлумачити так, що за наявності визначених у статті 78 ПК України підстав, контролюючий орган може провести або документальну позапланову виїзну перевірку, або ж документальну позапланову невиїзну перевірку. Зазначене свідчить про наявність у контролюючого органу певної свободи розсуду.
При цьому, відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. (п.78.5 ст.78 ПК України)
Відповідно до п.79.1, п.79.2 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
За правилами п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно п.42.3 ст.42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. (п.42.5 ст.42 ПК України)
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.
Відповідно до пункту 70.7. статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014р. №22, встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.
Як вже зазначалося колегією суддів, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки №2855-п від 24.04.2023р. та повідомлення ГУ ДПС в Одеській області від 27.04.2023р. №254/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОПП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 01.05.2023р. №6510406267490.
Поштове відправлення повернулося до Головного управління ДПС в Одеській області без вручення його адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
З посиланням на вказані вище положення ст.ст.42, 70, 79 ПК України Головне управління ДПС в Одеській області стверджує, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №2855-п від 24.04.2023р. та повідомлення ГУ ДПС в Одеській області від 27.04.2023р. №254/15-32-24-05 про дату початку та місце її здійснення, що надіслані контролюючим органом на адресу ФОП та були повернуті без вручення їх адресату, вважаються такими, що йому вручені.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції погодився з такими доводами відповідача. 
Однак, при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що з 26.04.2022р. ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, а тому вимоги ст. 42 ПК України, якою визначено, що надіслання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків вважається належним чином врученим останньому, не розповсюджуються на позивача, оскільки стосуються виключно платників податків в розумінні п.15.1 ст.15 ПК України.
Враховуючи наведене колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та не вважається таким, що був обізнаний про її здійснення через призму положень статті 42 ПК України. 
Більше того, положення пункту 42.2 статті 42 ПК України передбачають, що документи вважаються належним чином врученими не тільки якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а й у разі коли такі документи особисто вручені платнику податків (його представнику).
В даному відповідач обмежився надсиланням в квітні 2023 року наказу про призначення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки на податкову адресу ФОП, який припинив свою діяльність ще в квітні 2022 року, без здійснення дій, спрямованих на особисте вручення ОСОБА_1 цих документів (надіслання відповідних матеріалів на адресу електронної пошти, повідомлення засобами телефонного зв`язку про можливість їх отримання безпосередньо в приміщенні органу ГУ ДПС, тощо) з тим, аби надати їй можливість бути обізнаним про позаплановий захід контролю та взяти участь у його здійсненні, в т.ч. шляхом надання документів, що становлять або пов`язані з предметом перевірки.
Колегія суддів наголошує, що станом на дату призначення перевірки позивач вже рік роки не був зареєстрований як фізична особа-підприємець та в умовах воєнного стану, коли має місце масове переселення громадян в більш безпечні, на їх думку, місця проживання, Головне управління ДПС в Одеській області у спірних правовідносинах допустило формальний підхід до повідомлення про проведення перевірки.
Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб саме до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. (постанова Верховного Суду від 19.11.2024р. по справі №640/10280/20)
Щодо надання документів до перевірки.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульовані статтею 44 Податкового кодексу України. 
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України (в редакції чинній на момент припинення позивачем підприємницької діяльності), платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до ст.80 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органи мають право одержувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів.
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує акт відмови.
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. (п.85.6 ст.85 ПК України)
В акті перевірки №17476/15-32-24-05-09/3352503690 від 28.06.2023р. Головне управління ДПС в Одеській області зазначило, що платнику податків надсилалися запити №5291/КПР/15-32-24-06-06 від 05.09.2022р. (лист рекомендований №6504415772211 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою») та №5254/КПР/15-32-24-05-06 від 25.04.2023р. (лист рекомендований №651040626749 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»).
За наведених колегією суддів вище обставин, в матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 про надіслання йому запитів про надання документів, що унеможливило надання на них відповіді. 
Також, при вирішенні даного спору колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення, серед іншого, необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.
Таким чином, детальне відображення в акті змісту виявлених порушень є обов`язковою умовою вчинення податковим органом подальших дій щодо притягнення платника до податкової відповідальності, застосування механізмів примусового стягнення податку, а також слугує гарантією дотримання прав платника; факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності.
Висновки акту перевірки №17476/15-32-24-05-09/3352503690 від 28.06.2023р. базуються на тому, що відсутність первинних документів свідчить про те, що у своїй господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 не мав витрат, окрім витрат на виплату заробітної плати працівникам, сплати податків та сплати за ліцензію. 
В постанові від 08.11.2021р. по справі №640/21601/19 Верховний Суд зазначив, що судам слід з`ясувати, чи дійсно позивач вживав усі залежні від нього заходи для забезпечення повної і об`єктивної перевірки, чи ухилявся від її проведення, а також перевірити та оцінити поведінку контролюючого органу (чи надав він реальну можливість платникові податків надати усі документи, чи у повній мірі забезпечив право на участь в її проведенні).
Колегія суддів, з огляду на встановлені вище обставини справи, доходить висновку, що у спірних правовідносинах контролюючий орган не вчинив дій, спрямованих на забезпечення права ОСОБА_1 на участь у проведенні перевірки та надання всіх документів, що становлять її предмет. А відтак, висновки акту перевірки №17476/15-32-24-05-09/3352503690 від 28.06.2023р., які ґрунтуються виключно на наявній у податкового органу інформації, без дослідження первинних документів, не можуть бути визнанні обґрунтованими. 
Верховний Суд у постанові від 07.12.2022р. по справі №200/6156/20-а зазначив, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Апелянт стверджує, що відповідач неправомірно здійснив донарахування ПДФО, податку на додану вартість а військового збору посилаючись на відсутність витрат у господарській діяльності позивача за 2017, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки. 
ОСОБА_1 до суду надав первинну документацію, яка, на думку сторони позивача, підтверджує витрати на закупівлю алкогольної продукції, оренду приміщень, вивіз сміття тощо. 
Зокрема, позивачем надано до суду копії договорів, укладених з контрагентами ФОП ОСОБА_2 (договір №122ФО від 01.10.2015р., предметом якого є придбання позивачем послуг зі збирання та вивезення твердих побутових відходів), ТОВ «ВІ ЕС ВІ ГРУП» (договір №270 від 25.04.2018р., предметом якого є придбання позивачем алкогольної продукції), ТОВ «БЮРО ВИН» (договір поставки алкогольної продукції №210114-1/2 від 14.01.2021р.; замовлення на придбання алкогольної продукції та приладів для вина), ТОВ «Людмила» (договір оренди нежитлового приміщення від 11.01.2020р.), ТОВ «ТД УКРІМПОРТ» (договір поставки №138/то від 03.02.2020р., предметом якого є придбання позивачем алкогольної продукції), ТОВ «Баядера Логістик» (договір поставки №138/то від 03.02.2020р., предметом якого є придбання позивачем алкогольної продукції), ТОВ «РУТС» (договір поставки №РД06072020 від 06.07.2020р.), ТОВ «ФУДІМПОРТ» (договір поставки алкогольної продукції №ФП0736 від 24.02.2020р.), ТОВ «ТАІС ДІСТРИБЬЮШН» (договір поставки алкогольної продукції №03446 від 06.02.2020р.), ТОВ «Експансія» (договір поставки алкогольної продукції №160/21 від 22.10.2021р.), ТОВ «ФРЕНК ВАЙЗ» (договір поставки алкогольної продукції №FW/LSH-2101 від 09.09.2021р.), ТОВ «ДДС+» (договір поставки алкогольної продукції №01-498 від 31.08.2021р.), а також копії первинних документів, складених на виконання вказаних договорів (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення).
Крім того, факт наявності витрат у господарській діяльності позивача підтверджується відомостями, наявними у поданих позивачем до контролюючого органу податкових декларацій про майновий стан і доходи за звітні періоди 2018-2022 років (графи 5-8 у розрахунках податкових зобов`язань – Додаток Ф2).
Колегія суддів звертає увагу, що у випадку належного повідомлення контролюючим органом позивача про проведення перевірки та вручення йому у встановленому порядку запитів про надання документів, відповідні докази понесення витрат ОСОБА_1 міг надати під час здійснення позапланового невиїзного заходу контролю, проте вчинити такі дії позивач не міг через його необізнаність про проведення перевірки. 
Враховуючи наведене у сукупності колегія суддів доходить висновку, що Головним управлінням ДПС в Одеській області, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятих ним рішень, належними доказами не доведено наявність порушень, зафіксованих актом перевірки №17476/15-32-24-05-09/3352503690 від 28.06.2023р.
А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційної скарги фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 про неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень від 17.07.2023р. №17084/15-32-24-05, №17085/15-32-24-05, №17088/15-32-24-05 та №17090/15-32-24-05.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції допущено не правильне застосування норм матеріального права та не повно з`ясовано обставини справи, тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення від 02.12.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення позову фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено 1993,69 грн. судового збору (квитанція від 11.09.2024р.), а при поданні апеляційної скарги – 1453,44 грн. судового збору (квитанція від 21.01.2026р.).
А відтак, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3447,13 грн. судового збору. 
Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 17.07.2023р. №17084/15-32-24-05, №17085/15-32-24-05, №17088/15-32-24-05 та №17090/15-32-24-05.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 3447,13 грн. (три тисячі чотириста сорок сім гривень 13 копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 09 березня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова
Судді: А.І. Бітов
О.В. Лук`янчук