Cправа № 127/19491/25
Провадження № 2/127/4044/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Березовської О. А.,
за участі секретаря судового засідання Схабовської І. М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача – Шлапака В. С.,
представник відповідача, Вінницької обласної прокуратури, – Колівошко С. М.,
представника відповідача, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, – Костенко Ю. О.,
представник відповідача, Державної казначейської служби України, – Кравчука С. О.,
розглянувши в залі суду в м. Вінниця за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого дія представник – адвокат Шлапак Володимир Сергійович, до Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, 
В С Т А Н О В И В :
23.06.2025 до суду через систему "Електронний суд" з вище зазначеною позовною заявою звернувся адвокат Шлапак В. С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в сумі 1 632 000, 00 грн, витрат на проведення судової експертизи та витрат на правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.03.2019 слідчим відділом Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, а саме: пособництво у розтраті та привласнені майна шляхом зловживання службовим становищем, вчинені у великих розмірах. Згідно з повідомленням про підозру, позивач з 01.01.2015 по 05.09.2017, працюючи на посаді директора Ямпільського районного центру зайнятості Вінницького обласного центру зайнятості, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та, будучи відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовою особою, шляхом зловживання службовим становищем та усунення перешкод, що полягало у підписанні підроблених платіжних документів, сприяв розтраті та привласненню бюджетних коштів головним бухгалтером Ямпільського РЦЗ Вінницького ОЦЗ ОСОБА_2 . Загалом, згідно з повідомленням про підозру сума збитків державі, в особі Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, становить 536 507, 43 грн. Під час досудового розслідування, позивач, користуючись правом оскарження повідомлення про підозру, намагався довести та встановити факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності в порядку вимог статей 303-307 КПК України, однак його скаргу не було задоволено ні в суді першої інстанції, ні апеляційною інстанцією. В подальшому, за результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно нього за обвинуваченням за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України було скеровано до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Вже під час тривалого судового розгляду було змінено обвинувачення з ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України, а саме службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.
За результатами розгляду обвинувального акту у справі № 153/1153/19 було винесено вирок, згідно з яким позивача ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Позивача виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Окрім цього, вироком суду цивільний позов залишено без розгляду та скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.
Як наслідок, позивач, як особа похилого віку, маючи ряд серйозних проблем зі станом його здоров`я, все своє життя працюючи на різних керівних посадах, маючи гарну ділову репутацію, позитивні характеристики та подяки, повагу та авторитет не лише серед свого колективу, а й загалом серед громадян, був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності за ті дії, які він ніколи в житті не вчиняв, принижений беззаконням правоохоронних органів, тому має право на звернення до суду з цим позовом про відшкодування моральної шкоди. Так, фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом майже п`ять років, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, адже саме по собі незаконне притягнення до відповідальності є не аби яким стражданням, тим паче, що першочергово його притягали до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, яке законодавчо відноситься до злочинів з ознаками корупції, за яке законодавчо визначено лише одну можливу міру покарання у виді позбавлення волі, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України заборонено. Отже, майже п`ять років він переживав не лише тягар незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а й реальну загрозу відбування покарання у виді позбавлення волі за ті дії, які він ніколи в житті не вчиняв. А з урахуванням його віку та стану здоров`я, він взагалі мав реальну можливість не повернутись додому з місць позбавлення волі.
Процедура незаконного кримінального переслідування відносно позивача загалом відбувалась понад 68 місяців - строк постійного стресу, переживань, лікувань, осуду серед місцевих мешканців, друзів та знайомих та відчуття постійного приниження та боротьби за свою свободу, честь та гідність. Проте, страждання збільшувались через те, що його рідні, родичі, друзі та знайомі, вважали його винним. А це додатково посилювало його страждання від незаконного притягнення його до відповідальності. Більш того, вже під час його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в нього погіршився стан здоров`я. Він був вимушений звернутись до лікарських установ задля лікування, в тому числі й вимушено було проведено хірургічне втручання на очах, щоб він взагалі не осліп. Він є пенсіонером і рівень його статків не дозволяв йому безперешкодно провести таку операцію, оскільки вона для нього досить вартісна. З майна, яке належить позивачу на праві приватної власності в нього був та залишається гараж, який він мав би за можливість реалізувати задля оплати вартості його лікування, однак він був позбавлений такої можливості, оскільки вказане майно було арештовано рішенням суду для забезпечення стягнення нібито збитків, які він нікому не спричиняв.
В зв`язку з цим, позивач, як особа, яка незаконно притягувалась до кримінальної відповідальності, пенсіонер, особа похилого віку, був вимушений принижуючи свою честь та гідність звертатись до людей просити в позику грошові кошти для свого лікування, розуміючи що такі дії є вимушеними, що не проведення операції призведе взагалі до його сліпоти та до непосильного тягаря догляду за ним його дружиною, яка також є пенсіонером та особою похилого віку. Це відчуття приниження досі його переслідує в повсякденні. До теперішнього часу, він з своєї невеликої пенсії повертає людям кошти, які він отримав в борг для свого спасіння, незважаючи на те, що у випадку правильних дій правоохоронних органів, він би мав можливість реалізувати свій гараж та мати кошти на своє лікування, оскільки лише вказане гаражне приміщення є його власністю, однак безпідставно був позбавлений можливості розпоряджатись своїм майном. Також, до теперішнього часу, він, як особа, яка фактично викрила злочинні дії головного бухгалтера, з вказаного приводу неодноразово подавав відповідні заяви до правоохоронних органів, сподіваючись на їх професійність, неупередженість та законність, в надії на те, що ними буде додержано основний принцип статей 3, 28 Конституції України та ст. 2 КПК України. Натомість, через його позицію, його життєві принципи з приводу додержання законності його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за ті дії, які він не вчиняв, а навпаки повідомив про їх вчинення правоохоронні органи.
Отже, він перебував під слідством та судом з 26.03.2019 до 03.12.2024. Загалом, строк його незаконного кримінального переслідування становить 68 місяців, а мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, становить 544 000, 00 грн.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості, суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
Тому, враховуючи тривалість та глибину моральних страждань та керуючись принципами справедливості, поміркованості, розумності, позивач доходить висновку, що загальну суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню, слід визначити у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, тобто 1 632 000, 00 грн за вказаний строк, а також він просить стягнути витрати на проведення судової експертизи та витрати на правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн.
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 23.06.2025 головуючим суддею визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 24.06.2025.
Ухвалою суду від 04.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 28.07.2025 о 14-00. Суд постановив цивільну справу розглядати (формувати та зберігати) в змішаній формі.
11.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Костенко Ю. О., у якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на день звернення з позовом до суду немає жодного рішення суду в порядку КПК України, які б свідчили про незаконність дій працівників ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Діючим законодавством України визначено, що умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які наразі не доведені стороною позивача, адже суду не надано обвинувальний вирок щодо осіб органів внутрішніх справ, прокуратури, яким має бути встановлено наявність такого впливу. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається недоведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає.
17.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Державної казначейської служби України Кравчука С. О., в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, мотивуючи тим, що належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади, дії яких призвели до завдання позивачу шкоди. Державна казначейська служба України згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, адже жодних прав та інтересів позивача казначейством не порушено та будь-якої шкоди не завдано. Крім того, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди представник Державної казначейської служби України вважає необґрунтованими, оскільки, на його думку, відсутні правові підстави для їх задоволення.
Отже, Державна казначейська служба України заперечує проти задоволення позову, підкреслюючи, що: не є належним відповідачем за вимогами щодо відшкодування шкоди, завданої діями/ бездіяльністю правоохоронних органів; не доведено склад деліктної відповідальності та наявність будь-якої моральної шкоди, завданої безпосередньо позивачеві; не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між процесуальними діями органів досудового слідства та заявленими витратами чи моральною шкодою.
22.07.2025 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Вінницької обласної прокуратури, ОСОБА_3 , в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що основними підставами для ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_1 стало те, що під час судового розгляду судом не було встановлено конкретних службових обов`язків директора Ямпільського районного центру, яких він повинен був дотримуватись для належного контролю за цільовим використанням коштів. Також судами вказано, що безпосередньо відповідальною службовою особою за достовірність даних у відомостях на виплату коштів був головний бухгалтер, а директором здійснювалось лише підписання вказаних відомостей при наявності підпису головного бухгалтера, яка засвідчувала достовірність даних у документах. Крім цього, суд дійшов висновку, що факт можливого неналежного зберігання ОСОБА_1 печатки установи Ямпільського районного центру зайнятості безпосередньо не перебуває у причинному зв`язку з настанням тяжких наслідків, оскільки законом не заборонено її зберігання іншими службовими особами. 
У позові відсутнє посилання на встановлення незаконності дій органів досудового розслідування та прокуратури. Недотримання органами досудового розслідування чи прокуратури вимог ст. 9 КПК України не встановлено у передбачений законом спосіб, отже відсутні підстави для твердження про незаконність їх дій. Під час досудового розслідування слідчі (розшукові) дії, які б обмежували права ОСОБА_1 не проводились та заходи забезпечення, у тому числі запобіжні заходи, не застосовувались. Скарги щодо здійснення фізичного чи психічного тиску органами досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_1 чи його захисником, а також скарги про порушення розумних строків досудового розслідування, не подавались. Рішення про визнання незаконними дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури судом не ухвалювались. Посадові особи органу досудового розслідування та прокуратури за неналежне здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні до дисциплінарної чи інших видів відповідальності не притягувались. За відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1, 2 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно позивачем не наведено фактичного змісту отриманої, за його твердженням, моральної шкоди. 
Як опис пережитих моральних страждань, так і посилання на критерії їх глибини і тяжкості носять загальний характер, не пов`язаний з конкретними життєвими обставинами позивача, без посилання на докази (документи, свідків), які можуть їх підтвердити. Обставини моральних страждань, якими позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди не підтверджені ним належними допустимими та достатніми доказами. Позивачем у позовній заяві не доведено, що він зазнав фізичного чи психічного впливу з боку органів досудового розслідування під час кримінального провадження. Не встановлено фактів фізичного та/чи психічного впливу на позивача під час кримінального провадження також і під час розгляду справи у судах. Доказів порушення конституційних прав і свобод позивача у ході досудового розслідування при вчиненні процесуальних дій, подання скарг у кримінальному провадженні на порушення його прав позивачем не надано. Крім того, до позову не додані докази витрат на професійну правничу допомогу. За змістом позовної заяви не вбачається про стягнення яких саме витрат на правничу допомогу просить позивач – за надання захисту у кримінальному провадженні чи здійснення представництва у цій цивільній справі, оскільки стягнення цих витрат має різне правове обґрунтування.
Ухвалою суду від 25.09.2025 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні, призначеному на 24.11.2025 об 11 год. 00 хв., представник позивача – адвокат Шлапак В. С. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності, судом було ухвалено виправдувальний вирок. Кримінальне переслідування його довірителя тривало понад п`ять років. Позивач залишився без роботи із-за незаконного переслідування, все майно було заарештоване, він не міг розпоряджатися грошовими коштами. Також, змінилося до нього ставлення оточуючих людей. Позивач хворів, потребував медичної допомоги, медична допомога, переважно, була платною, а всі його кошти були арештовані. Він весь час жив в постійному страху, оскільки переслідування було незаконним, він доводив невинуватість в інкримінованому йому злочині, який виключає застосування умовної міри покарання. Позивача переслідував страх незаконного ув`язнення, та страх не вийти з в`язниці у зв`язку з похилим віком. 
Його довіритель зазнавав постійних душевних страждань, від нього відвернулися родичі, друзі, він майже жебракував. Він оцінює свої страждання в розмірі 1 632 000, 00 грн, розмір моральної шкоди визначений виходячи з внутрішніх суб`єктивних переконань позивача. В досудовому порядку позивач не звертався до відповідачів щодо відшкодування моральної шкоди. 
Представник позивача вважає, що заперечення прокурора є безпідставними. Виправдувальний вирок свідчить про незаконні дії з боку слідчих органів та органів прокуратури. Органи прокуратури мають здійснювати контроль за дотриманням закону на стадії досудового розслідування. Жодних заперечень щодо розміру моральної шкоди відповідачами не надано і розмір ними не оспорюється, під сумнів ставиться наявність шкоди, що суперечить фактичним обставинам та вимогам закону.
Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури, ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримала викладене у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позову. Додатково суду пояснила, що встановлення незаконності дій органів прокуратури є підставою для відшкодування шкоди. Позивачем не надано суду доказів незаконності дій органів прокуратури. Позивач звертався з клопотанням про закриття кримінального провадження, прокурором було відмовлено у задоволенні клопотання. Відмова прокурора була оскаржена позивачем слідчому судді, скарга не була задоволена. Отже, прокуратура діяла правомірно. Тривалий розгляд справи, пов`язаний з великим обсягом доказів, в ході досудового розслідування було допитано 70 свідків. 
Прокурор вважає, що позивачем в позовній заяві викладені безпідставні твердження, які не доведені доказами. Арешт на майно було накладено за зверненням цивільного позивача, а не прокурора. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу документів представником позивача не надано. 
Функція прокурора на стадії досудового розслідування – це процесуальне керівництво, прокурор наділений відповідними правами та обов`язками, досудове розслідування проводиться уповноваженими органами. Виправдувальний вирок відносно позивача свідчить про недоведеність злочину, а не про його відсутність.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Костенко Ю. О., в судовому засіданні підтримала викладене у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позову. Додатково суду пояснила, що слідчим було порушено кримінальне провадження та 31.07.2019 було скеровано кримінальну справу до суду. Незаконність дій правоохоронних органів позивачем не доведено, як і не доведено наявність моральної шкоди, нанесення фізичної та психічної шкоди позивачу органами досудового розслідування.
14.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача Шлапака В. С. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень позивача ОСОБА_1 . Клопотання задоволене судом.
В судовому засіданні, призначеному на 09 год. 30 хв. 15.01.2026 представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Шлапаком В. С., було заявлено усне клопотання про участь позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, оскільки його довіритель бажає особисто приймати участь в судовому засіданні та надати пояснення по суті позовних вимог, забезпечення якого він просить доручити Ямпільському районному суду Вінницької області. Учасники судового процесу не заперечували щодо заявленого клопотання. 15.01.2026 судом постановлена ухвала про задоволення клопотання представника позивача – адвоката Шлапака В. С. про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції за участі позивача ОСОБА_1 , проведення якої постановлено доручити Ямпільському районному суду Вінницької області.
В судовому засіданні, призначеному на 11.03.2026 о 15 год. 10 хв., в приміщенні суду позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві. Оголосив свої пояснення, які в письмовому виді приєднані до матеріалів справи. Додатково пояснив, що 5, 5 років правоохоронні органи принижували його гідність, завдавали шкоди його здоров`ю. Кримінальну справу було відкрито за його ініціативи, оскільки він мав інформацію про затримку виплат з соціального забезпечення по безробіттю та з`ясувалося, що виплати отримані іншими особами, після чого він звернувся до поліції. Син головного бухгалтера працював в поліції та впливав на хід проведення досудового слідства. Прокурором було направлено звернення про проведення обшуку його житла, мета проведення якого йому була не зрозуміла. В результаті обшуку печатку установи знайдено не було. Працівники поліції півтора місяці слідство не розпочинали. Зі слідством він співпрацював: він виявив відомості з підробленими його підписами. Керівництвом йому було запропоновано звільнитися і він подав заяву про звільнення. Його звільнили не за порушення, а він звільнився за власним бажанням. В ході досудового слідства були виявлені фальшиві документи з його підписом за період 1 рік та 7 місяців.
26.03.2019 йому зателефонувала слідча та просила вийти на вулицю біля його будинку, вона запропонувала в машині підписати підозру у вчиненні кримінального правопорушення, він запропонував їй пройти в дім і вони пройшли в дім. Він відмовився підписувати підозру про вчинення кримінального правопорушення в присутності свідків, його сусідів, яких запросила слідчий, коли вийшла на вулицю. Йому стало зле. На наступний день він поїхав до слідчої на 09 год. 00 хв. і відмовився на підставі ст. 63 Конституції України надавати пояснення. 
В 2017 році йому робили операцію і він перебував в реабілітаційному центрі. В його дружини працівники правоохоронних органів вимагали повідомити місце його знаходження.
Законодавством передбачено 8 років позбавлення волі за інкримінований йому злочин, в зв`язку з цією обставиною він перебував у постійному стресі. Він звернувся за правовою допомогою, послуги адвоката йому коштували 5 000 доларів США. Було проведено почеркознавчу експертизу та його підписи не були виявлені на документах. Він звертався до Генеральної прокуратури для перевірки законності дій прокуратури, однак звернення було скероване до Вінницької обласної прокуратури, а з відти до Могилів-Подільської прокуратури, звідки він отримав відповідь, що матеріали справи скеровано до суду, В ході досудового розслідування у нього вилучалася зброя, обпитувалися свідки. 
Він звертався в Ямпільський районний суд зі скаргою для скасування підозри. 4 роки ця ситуація гнітила його душу, він страждав, його звинувачували у тому, що він сприяв розкраданню грошей, чого він не робив. Потім його адвоката мобілізували і він залишився сам, без правової допомоги. Йому призначили адвоката за рахунок коштів держави, який звернувся з заявою про закриття провадження. В суді було опитано 80 безробітних, які підтвердили його непричетність до злочину. Він неодноразово їздив в Могилів-Подільський міськрайонний суд незалежно від погодних умов.
Прокурором обвинувачення в суді було змінено, факт сприяння вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, не підтвердився. Представники правоохоронних органів хотіли, щоб він погодився на закриття провадження у справі за закінченням терміну притягнення до кримінальної відповідальності, бо не було доказів його вини. Експертиза не підтвердила обвинувачення, факт не був підтверджений. На його думку, слідство маніпулювало фактами. Суд ґрунтувався на відсутності доказів, його виправдали та цивільний позов був залишений без розгляду. 
Позивач вважає, що з нього більше 5, 5 років знущалися, він поніс затрати на операцію у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, на адвокатів, 5 років день і ніч хвилювався, що не зможе повернутися до сім`ї з місць позбавлення волі, вважає, що моральна шкода завдана правоохоронними органами. 
Коли йому було 69 років, в 2016 році йому зробили шунтування серця, у нього було стабільне здоров`я та серце у нього працювало нормально. Після цих подій його дружина лежала в лікарні, дружина втратила свідомість, у неї був приступ та діти її відвезли до лікарні. У нього був стрес, він переніс дві операції, на нервовому ґрунті у нього лопнула на очах сітчатка та був крововилив в очі і йому міняли кришталики. 
Він працював багато років керівником, люди питали його про вчинення крадіжки, колектив був налаштований проти нього, вважали, що він тримав їх в дисципліні, а сам вчинив протиправні дії. Про ту подію було висвітлено в інформаційних пабліках, зокрема, на каналі «Вінницяінформбюро», що прокуратура повідомила про підозру директору Центру зайнятості, що вдарило по його авторитету. До винесення обвинувального вироку про нього поширили неправдиві відомості, всі його звинувачували у крадіжці грошей у безробітних. Адвокат йому сказав, що справа серйозна, а слідчий сказав, що буде зміна статті обвинувачення і що до нього застосують амністію і покарання передбачене у виді штрафу 800, 00 грн. Слідчий казала, щоб він погоджувався з обвинуваченням. 
В результаті протиправної поведінки правоохоронних органів постраждав його авторитет, який в повній мірі відновити не вдалося. Він був депутатом районної ради 9 скликань, 4 з яких в незалежній Україні. Коштів було вкрадено до мільйона. Він знав, що він не винен і доводив це правоохоронним органам і суду.
Позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Вінницький обласний центр зайнятості склав акт № 14-8/ по проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Ямпільського районного центру зайнятості від 18.04. 2014. З акту не вбачається виявлення порушень ведення фінансово-господарської діяльності та звітності, порушення, які були виявлені в попередні періоди – усунуті.
Відповідно до копії аудиторського звіту встановлено, що за результатами проведення позапланового фінансового аудиту, аудиту відповідності діяльності Ямпільського районного центру зайнятості Вінницької області за період з 01.01.2015 по 01.09.2017, аудиторський висновок стосовно законності проведення бухгалтерських операцій, ведення господарської діяльності, дотримання фінансової дисципліни, ефективності використання коштів Фонду з боку Ямпільського РЦЗ є умовно-позитивним.
Директор Ямпільського районного центру зайнятості ОСОБА_1 відношенням від 04.09.2017 вих. №01-07/652 звернувся до Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області та повідомив, що під час перевірки первинних документів, було виявлено ознаки підроблення підпису директора та печатки Ямпільського районного центру зайнятості на платіжному дорученні № 3390 від 17.01.2017 та відомості на виплату заробітної плати. Просив прийняти його заяву про кримінальне правопорушення за ст. 358 КК України; внести відповідні відомості до ЄРДР; невідкладно розпочати досудове розслідування, у формі попереднього слідства, з підстави вчинення правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України та встановити особи, винні у скоєному злочині. 
Відповідно до Витягу з ЄРДР на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень 26.03.2019 внесенні відомості про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № 12019020370000076.
17.01.2019 слідчим СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП У Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Мунтян О. С. ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
26.03.2019 слідчим СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП У Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Мунтян О. С. позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України. ОСОБА_1 від підпису відмовився в присутності понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Відповідно до адвокатського запиту адвокату Слабому О. В. начальником СВ було надано відповідь 31.05.2019 вих. №3047/227/2019, що поданий ним адвокатський запит від 28.05.2019 щодо надання інформації про надходження до Ямпільського ВП заяви від 06.09.2017 вих. №01-07/660 за підписом директора Ямпільського районного центру зайнятості Передерка А.М. про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_2 та результати її розгляду, зареєстрований в Ямпільському відділенні поліції Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 29.05.2019 за вх. №7 та розглянутий. Вказана у запити заява подана від юридичної особи - Ямпільського районного центру зайнятості. Адвокатом надається правова допомога ОСОБА_1 , який не є заявником та потерпілим, тому у задоволенні адвокатського запиту відмовлено.
В травні 2019 захисник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звертався до Ямпільського районного суду Вінницької області зі скаргою на рішення слідчого СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо повідомлення про підозру ОСОБА_1 . Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.06.2019 у задоволенні скарги захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення слідчого СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП У Вінницькій області, щодо повідомлення про підозру відмовлено.
Захисник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.06.2019. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.06.2019 апеляційну скаргу адвоката Слабого О. В. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.06.2019 залишено без змін.
Ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.06.2019 постановлено клопотання сторони кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12019020370000076, слідчого СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Мунтян О. С. про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування - задовольнити частково. Встановити підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його захиснику Слабому О. В. строк для ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження №12019020370000076 від 26.03.2019 до 31.07.2019 включно. 
31.07.2019 прокурором у кримінальному провадженні-начальником Ямпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури Притуляком С. М. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.03.2009 за № 12019020370000076, відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України.
Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2024 у справі № 153/1153/19 ухвалено визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення. Цивільний позов Вінницького обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, – залишити без розгляду. Арешт, накладений згідно з ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2019, на майно ОСОБА_1 , а саме: гараж (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38885063, адреса: АДРЕСА_1 , загальною площею 24, 5 кв. м, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 28.12.2021) скасовано.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.12.2024 вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2024 щодо ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України залишено без змін.
Судом також досліджені медичні документи, на ім`я позивача ОСОБА_1 , а саме: довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.08.2016, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлена повторно друга група інвалідності безстроково за загальним захворюванням, Виписний епікриз з історії хвороби Державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії», з якого вбачається проведення в плановому порядку 03.06.2016 аорто-коронарного шунтування в умовах штучного кровообігу, протоколи обстеження від 03.04.2019, 03.02.2021 у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни, довідка №140 від 02.04.2019 про перебування на лікуванні у терапевтичному відділенні Вінницького обласного клінічного госпіталя ветеранів війни, Виписка терапевтичного відділення № 3 Вінницького обласного клінічного госпіталя ветеранів війни з історії хвороби №1931 від 04.04.2019, результати обстеження серця від 25.01.2021, проведеного Вінницькою обласною лікарнею ім. Н. І. Пирогова, результати обстеження, проведені 29.07.2022, Виписка з історії хвороби №214 Вінницького обласного клінічного госпіталя ветеранів війни про перебування на стаціонарному лікуванні з 25.01.2021 по 05.02.2021, Виписка про перебування на стаціонарному лікуванні у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни з 20.07.2022 по 29.07.2022, результати обстеження серця, проведені 26.02.2024, Виписка-епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №1974/24/ про перебування на стаціонарному лікуванні з 11.03.2024 по 15.03.2024, Виписка-епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №2535 про перебування на стаціонарному лікуванні з 25.04.2024 по 19.04.2024, Консультативний висновок лікувально-діагностичного центру «Меділюкс» від 24.06.2024, висновок кардіолога Центру серцево-судинної та ендоваскулярної хірургії від 24.06.2024, результати обстеження серця від 24.06.2024, Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 48239 у ТОВ «ПОДІЛЬСЬКИЙ ЦЕНТР ЗОРУ» від 25.07.2024 та від 31.07.2024, видаткові накладні на суму 27 000, 00 грн та 46 000, 00 від 25.07.2024 та від 31.07.2024 відповідно за набір за проведення факоемульсифікації катаракти з імплантацією, квитанції про доплату за цю операцію в сумі 6 000, 00 грн від 25.07.2024 та 4 000, 00 грн від 31.07.2024.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява №40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 статтіпершої, статті другої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. 
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом у період з 26.03.2019 (дня оголошення йому підозри) до 03.12.2024 (дати ухвалення Вінницьким апеляційним судом ухвали про залишення вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2024 в силі), тобто 5 років 8 місяців 7 днів. Під час проведення кримінального провадження йому було незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного накладено арешт на нерухоме майно та вчинялись інші процесуальні дії, що обмежували його права. 
Враховуючи що щодо ОСОБА_1 постановлено виправдувальний вирок він має право на відшкодування шкоди в силу положень пункту 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Аналіз вище вказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), зазначено що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (див: постанову Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21)).
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2024 у справі №153/1153/19, який залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.12.2024, його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано.
Суд враховує, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 26.03.2019 (дата повідомлення про підозру у вчиненні злочину) до 03.12.2024 (набрання виправдувальним вироком законної сили), що складає 68 місяців 7 днів.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі – 8 647 гривень; у погодинному розмірі - 52 гривні. Розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці сьомому статті 7 цього Закону.
Абзацем 7 статті 7 цього Закону передбачено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення за рішеннями суду, - 1 600 гривень.
Отже, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений законом, становить 108 800, 00 грн (1 600, 00 грн*68 місяців). Такий визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи, може, як вже зазначалось вище, визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.
Судом встановлена значна тривалість кримінального провадження та розгляду справи щодо ОСОБА_1 (більше п`яти з половиною років), яка є надмірною і такою, що не відповідає вимогам розумного строку. Розслідування в ході кримінального провадження відносно ОСОБА_1 завдало йому значних моральних страждань, що вплинуло на його психологічний стан, призвело до вимушених змін у його житті.
Враховуючи тривалість перебування позивача під слідством та судом, надані суду позивачем письмові докази, що підтверджують ініціювання позивачем розслідування у справі, оголошення позивачу підозри, оскарження ним цього процесуального рішення до суду, направлення обвинувального акту до суду, встановлення судом строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, участь в інших процесуальних діях, що передбачені КПК України, накладення арешту на нерухоме майно позивача, подання щодо нього цивільного позову в кримінальному провадженні, що призвели до обмеження конституційних прав позивача, вимушених змін у його житті та завдали шкоди діловій репутації ОСОБА_1 , який займав посаду директора Ямпільського районного центру зайнятості Вінницького обласного центру зайнятості, з огляду на моральні страждання останнього, суд вважає правильним і достатнім стягнути на користь ОСОБА_1 750 000, 00 грн на відшкодування завданої йому моральної шкоди, що на переконання суду відповідає принципам розумності та справедливості.
Суд вважає, що позивачем не надано суду належних допустимих та достатніх доказів, які підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану його здоров`я та притягненням його до кримінальної відповідальності. 
Доводи відповідачів про те, що постановлення виправдувального вироку суду не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури, а також, що факт такої протиправної діяльності не встановлювався, спростовується передбаченим пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» правом особи на відшкодування моральної шкоди, яке не обумовлене встановленням таких фактичних обставин, а достатнім для виникнення права є постановлення виправдувального вироку суду.
Також доводи відповідачів щодо недоведеності позивачем факту завдання йому моральної шкоди суд відхиляє як такі, що спростовуються вище вказаними встановленими судом обставинами справи та оціненими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку. 
Крім того, на думку суду, у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, діє презумпція спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язок саме відповідача спростувати таку презумпцію. Надмірна тривалість кримінального провадження сама по собі здатна призвести до моральних страждань особи через тривалу невизначеність спірних правовідносин, необхідність відвідування органів досудового розслідування, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність і підрив репутації тощо.
Прикладом існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди». Аналогічна позиція викладена і у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.
Отже, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в сумі 750 000, 00 грн.
Суд погоджується з запереченнями представника Державної казначейської служби України, що Державна казначейська служба України помилково залучена позивачем до участі у справі як відповідач.
Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2021 в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) що: «відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/ списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення» (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
Щодо судових витрат суд зазначає таке.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на проведення судової експертизи, суд зазначає, що клопотання про проведення судової експертизи суду позивачем не заявлялося та експертиза судом не призначалася, тому вимога про стягнення цих витрат є безпідставною.
Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини 8 статті 142 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В позовній заяві позивачем заявлена вимога про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу. Однак, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, заяву про надання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду позивач та представник позивача не зробили, а отже, у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу має бути відмовлено.
Згідно з приписами частини 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за можливе судовий збір віднести за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку із тим, що позивач був звільнений від його сплати при поданні позову до суду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого дія представник – адвокат Шлапак Володимир Сергійович, до Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, – задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог - відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складене 15.04.2026.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Вінницька обласна прокуратура, ЄДРПОУ 02909909, місце знаходження: м. Вінниця, вул. Монастирська, буд. 33.
Відповідач: Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області, ЄДРПОУ 40108672, місце знаходження: м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 10.
Відповідач: Державна казначейська служба України, ЄДРПОУ 37567646, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіона, буд. 6.

Суддя        Олена БЕРЕЗОВСЬКА