Справа № 991/2685/26
Провадження 1-кс/991/2699/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року         м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №42026000000000221 від 21.02.2026,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду звернувся прокурор у кримінальному провадженні №42026000000000221 від 21.02.2026 із клопотанням про арешт вилученого 16.03.2026 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_6 та автомобіля Range Rover д.н.з НОМЕР_1 такого майна: грошових коштів в сумі 278 500 доларів США (272 тис. доларів США предмет неправомірної вигоди, 6 400 доларів США - особисті кошти); мобільного телефону; грошових коштів в сумі 50 000 доларів США; автомобіль Range Rover д.н.з НОМЕР_1 , із забороною володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.
Додатково прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 продав уточнення до мотивувальної та резолютивної частини клопотання, в яких просив:
1) Задовольнити клопотання та накласти арешт на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, вилучене в ході проведення 16.03.2026 особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_6 та обшуку належному йому транспортного засобу марки «Land Rover Range Rover» д.н.з НОМЕР_2 , а саме:
- грошові кошти в сумі 322 100 доларів США, які являються предметом неправомірної вигоди, з яких 50 000 доларів США були передані підозрюваному ОСОБА_6 06.03.2026, 250 000 і 22 100 доларів США- 16.03.2026;
- мобільний телефон Iphone 16 Pro Max (НОМЕР_3);
- мобільний телефон Iphone 12 Mini (НОМЕР_4).
2) Задовольнити клопотання та накласти арешт на майно на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою конфіскації майна як виду покарання, вилучене в ході проведення 16.03.2026 особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_6 та обшуку належного йому транспортного засобу марки «Land Rover Range Rover» д.н.з НОМЕР_2 , а саме:
- грошові кошти в сумі 6 400 доларів США (особисті кошти);
- транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover» д.н.з НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_6 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, з поміщенням вказаного транспортного засобу на спеціальний майданчик/стоянку Національної поліції України.
3) Врахувати помилку допущену у анкетних даних підозрюваної особи - замість ОСОБА_7 вважати ОСОБА_6 у мотивувальній частині клопотання.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання з уточненнями до нього та просив задовольнити з викладених підстав.
Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив таке.
ОСОБА_6 17.03.2026 у кримінальному провадженні №42026000000000221 від 21.02.2026, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України. 25.03.2026 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 17.03.2026. Наразі останній підозрюється у пособництві в перевищенні військовою службовою особою влади та службових повноважень, тобто пособництві в умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 426-1 КК України.
Адвокат ОСОБА_4 звертає увагу слідчого судді на ту обставину, що санкцією ч. 5 ст. 426-1 КК України не передбачено такого виду покарання, як конфіскація майна, а тому накладення арешту на майно ОСОБА_6 з цієї підстави, на його думку, є неможливим.
Щодо автомобіля «Land Rover» Range Rover, д.п.з. НОМЕР_2 , особистих грошових коштів сумою 6 400 доларів США, адвокат зазначив, що таке майно є власністю дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_8 . Оскільки, ОСОБА_6 є титульним власником автомобіля «Land Rover» Range Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , зазначений автомобіль придбано ОСОБА_8 за кошти, зароблені останньою від здійснення господарської діяльності. Грошові кошти, загальною сумою 6 400 доларів США, перебували у ОСОБА_6 для розрахунку із ФОП ОСОБА_9 (за проханням ОСОБА_8 ) за здійснення останнім ремонтних робіт в квартирі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .
У частині накладення арешту на автомобіль, адвокатом зауважено те, що автомобіль, є не просто майном (транспортних засобом), а життєво необхідним інструментом, який використовується фактично усіма членами родини Авдієвських насамперед задля забезпечення життєдіяльності, підтримки стану здоров`я кожного із родини. Оскільки подружжя має двох неповнолітніх дітей, які потребують відвідування навчання, репетиторів, різних гуртків, секції, постійного лікарського нагляду, що потребує використання авто для транспортування дітей. Окрім цього, ОСОБА_6 є єдиним родичем, який опікується пристарілим батьком ОСОБА_10 , 1950 року народження. Останній також має ряд хронічних захворювань. З урахуванням того, що ОСОБА_6 опікується своїм батьком, то періодично він/його дружина мають їздити до нього для допомоги по господарству та придбання ліків, транспортування батька до медичних установ для проведення заходів лікування щодо останнього. Окрім цього, і сам ОСОБА_6 потребує постійного відвідування медичних закладів для проходження систематичного лікування. Він має хронічні проблеми із здоров`ям, пов`язані із тим, що останній проходив військову службу, де виконував завдання із захисту України від агресії рф (широкомасштабне вторгнення). 
Адвокат наголошував на тому, що ОСОБА_8 зверталася до уповноваженого прокурора із клопотанням про проведення її допиту в якості свідка, під час якого вона готова надати покази відносно майна щодо якого вирішується питання про накладання арешту.
Крім того, адвокат зауважив і про те, що обшук автомобіля здійснювався до постановлення слідчим суддею ухвали, якою було б надано дозвіл на обшук. Наразі проведення такого обшуку є легалізованим, однак слідчим суддею не надано дозволу на вилучення автомобіля, в якому проведено обшук, та грошових коштів у сумі 6400 доларів США.
Підсумовуючи адвокат ОСОБА_4 вважає, що вищезазначене майно, про накладення арешту на яке просить сторона обвинувачення, не має будь-яких ознак, передбачених ст. 170 КПК України, зважаючи на які на нього можна накласти арешт. Автомобіль не містить на собі слідів вчинення кримінального правопорушення (не може бути доказом), не підлягає конфіскації (зважаючи на зміну кваліфікації діянь ОСОБА_6 ), а тому, - вважає, що у задоволенні клопотання прокурора у цій частині варто відмовити.
Щодо арешту мобільних телефонів, адвокат звернув увагу слідчого судді на ту обставину, що ОСОБА_6 , добровільно надано паролі від них. Тобто, часу, протягом якого стороною обвинувачення утримуються зазначені телефони, відсутність будь-яких перешкод у здійснення усіх необхідних дій з такими телефонами для отримання інформації, необхідної для розслідуваного кримінального провадження, на його думку, було об`єктивно достатньо для здійснення копіювання наявної на таких телефонах інформації (створення їх образів, тощо). Тому в подальшому утриманні стороною обвинувачення вилучених у ОСОБА_6 мобільних телефонів на переконання, представника власника майна, немає жодної потреби, їх подальше утримання призведе лише до порушення права ОСОБА_6 вільно володіти та розпоряджатись належним йому майном, а тому у задоволенні клопотання про накладення арешту у цій частині варто відмовити.
В іншій частині клопотання прокурора, захисник, не заперечував.
Заслухавши думку прокурора та представника власника майна, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна. 
Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. 
Частинами 2, 5, 6 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Поряд з цим, необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
Як вбачається з матеріалів, клопотання прокурора про арешт майна надійшло до суду 23.03.2026 (шляхом направлення засобами поштового зв`язку 18.03.2026). Майно про арешт якого ставиться питання у клопотанні прокурора, вилучене в ході обшуку проведеного 16.03.2026, за такого клопотання про арешт майна подане в межах строків, у відповідності до вимог ст. 172 КПК України.
Частинами 1,2 статті 173 КПК України визначено обов`язок слідчого судді відмовити у накладенні арешту на майно, якщо особа, яка звернулася з таким клопотанням, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна суддя враховує в тому числі і розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Прокурор у клопотанні та уточненнях до нього вказує на такі підстави для накладення арешту на майно, як збереження речових доказів та з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання. 
З аналізу положень ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України вбачається що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. 
З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні/встановлення наявності обґрунтованої підозри та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.
З метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).
Встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42026000000000221 від 21.02.2026 за підозрою серед інших  ОСОБА_6  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України (відповідно до повідомлення про підозру від 17.03.2026).
Така кваліфікація була і на момент звернення прокурора з цим клопотанням до суду 21.03.2026.
Як вбачається з матеріалів клопотання, в межах даного кримінального провадження  ОСОБА_6  25.03.2026 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, таким чином останній на час розгляду клопотання про арешт майна підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 426-1 КК України.
В той же час злочин, передбачений ч. 5 ст. 426-1 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (частина 6 статті 12 КК України), санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.
Як зазначено у клопотанні з врахуванням уточнень та підтверджено прокурором в судовому засіданні, метою накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні є, в тому числі, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання. 
Арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ст.170 КПК України). Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.
З огляду на викладене в межах кримінального провадження № 42026000000000221 від 21.02.2026, існування підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , визначених ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, станом на день розгляду клопотання слідчим суддею відсутні.
Отже слідчий суддя, з врахуванням ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2026 у справі № 991/2612/26, якою не надано дозволу на вилучення автомобіля «Land Rover» Range Rover, д.п.з. НОМЕР_2 та грошових коштів у сумі 6 400 доларів США, вважає за необхідне на даний час відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно ОСОБА_6 , а саме: автомобіль «Land Rover» Range Rover, д.п.з. НОМЕР_2 , та особисті грошові кошти у сумі 6 400 доларів США, які не становлять предмет неправомірної вигоди, що не заперечувалось учасниками.
Також, прокурор у клопотанні та уточненнях до нього вказує і на таку підставу для накладення арешту на майно, як збереження речових доказів. 
Положеннями ст. 170 КПК України встановлено, що арешт з метою збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів провадження, в рамках даного кримінального провадження прокурором першого відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 16.03.2026 проведено обшук до постановлення ухвали слідчого судді в автомобілі «Land Rover» Range Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , що знаходився за адресою: Київська обл., с. Підгірці, вул. Боровкова, 81. А також під час затримання ОСОБА_6 проведено його особистий обшук.
В ході обшуку виявлено та вилучено, серед іншого: грошові кошти в сумі 50 000 доларів США (номіналом по 100 доларів США); автомобіль «Land Rover» Range Rover д.н.з НОМЕР_1 ; грошові кошти в сумі 22 100, 6400, 250 000 доларів США (номіналом по 100 доларів США); мобільний телефон Iphone 16 Pro Max (НОМЕР_3); мобільний телефон Iphone 12 Mini (НОМЕР_4).
Паролі до вилучених мобільних телефонів надані ОСОБА_6 .
Прокурор зауважив, що за врахуванням того, що на вказаних мобільних пристроях можуть зберігатися відомості, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, з метою збереження відомостей досудового розслідування, забезпечення можливості подальшого копіювання інформації з мобільних телефонів, прокурором було прийнято рішення про вилучення мобільних телефонів.
Слідчим суддею приймається до уваги те, що прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 згідно постанови про визнання речовими доказами та передачі їх на зберігання від 17.03.2026 виявлені та вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_6 та обшуку автомобіля «Land Rover» Range Rover д.н.з НОМЕР_1 :
мобільний телефон Iphone 16 Pro Max (НОМЕР_3), 
мобільний телефон Iphone 12 Mini (НОМЕР_4), 
грошові кошти в сумі 22 100, 6400, 250 000 доларів США (номіналом по 100 доларів США),
50 000 доларів США (номіналом по 100 доларів США),
ключі від автомобіля «Land Rover» Range Rover д.н.з НОМЕР_1 і технічний паспорт до нього СJK221671, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 42026000000000221 від 21.02.2026.
Таким чином, вирішуючи питання про дотримання справедливого балансу між правом особи на мирне володіння своїм майном та інтересами суспільства під час розгляду питання про арешт майна, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, арешт майна в рамках судового розгляду справи зазвичай стосується контролю за використанням майна. Таке втручання повинно бути законним, відповідати загальним інтересам і бути пропорційним, тобто воно повинно досягати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів спільноти та вимогами захисту основних прав особи. Хоч будь-який арешт і тягне за собою завдання шкоди, фактично завдана шкода не повинна бути більшою, ніж неминуча, а між захистом права власності та вимогами загальних інтересів слід досягати «справедливої рівноваги». 
Врахувавши правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна на даному етапі є цілком законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження, а тому слід надати згоду на арешт грошових коштів в сумі 322 100 доларів США (як предмет неправомірної вигоди); мобільний телефон Iphone 16 Pro Max (НОМЕР_3); мобільний телефон Iphone 12 Mini (НОМЕР_4).
На думку слідчого судді, досліджені під час судового засідання матеріали свідчать про відповідність заявленого майна критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України, так як вилучені мобільні телефони можуть містити інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. 
Вказані висновки узгоджуються з позицією колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, викладеною в ухвалах від 27.05.2021 у справі № 991/3172/21 та від 23.08.2022 у справі № 991/2776/22.
За наведених обставин на даний час є підстави для накладення арешту на вилучені в ході обшуку в ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 322 100 доларів США (як предмет неправомірної вигоди), а також належні йому мобільний телефон Iphone 16 Pro Max (НОМЕР_3), мобільний телефон Iphone 12 Mini (НОМЕР_4), оскільки інформація, що може знаходитися на вказаних мобільних телефонах може мати безпосередній зв`язок із обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, що не може залишатися поза увагою.
Доказів будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, слідчому судді під час розгляду не надані.
Натомість, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна може потягнути його безповоротну втрату, а також втрату відомостей, що містяться у вилучених мобільних телефонах. А відтак існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту щодо вказаних мобільних телефонів призведе до приховування, зміни, зникнення, втрати, знищення, перетворення цього майна та інформації в ньому. 
Врахувавши правову підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, адже застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні в частині накладення арешту з метою збереження речових доказів, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування.
Керуючись статтями 7, 9, 131, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, вилучене 16.03.2026 в ході проведення як особистого обшуку ОСОБА_6 , так і обшуку його автомобіля Range Rover, д.н.з НОМЕР_1 , а саме: 
- грошові кошти в сумі 322 100 доларів США (як предмет неправомірної вигоди);
- мобільний телефон Iphone 16 Pro Max (НОМЕР_3);
- мобільний телефон Iphone 12 Mini (НОМЕР_4).
Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном будь-якими особами без дозволу детектива та/або прокурора.
Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1