Справа № 487/87/26 
Провадження № 1-кп/487/424/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в м. Миколаєві, у підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, укладену 26 грудня 2025 року між заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 62025150010006883 від 09.12.2025 за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Ольшанське Миколаївської області, розлученої, з вищою освітою, непрацюючої, що має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України 
сторони та інші учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_3 
обвинувачена ОСОБА_4 
захисник - адвокат ОСОБА_5 
встановив:
Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № № 62025150010006883 від 09.12.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується за ст. 366-3 КК України, тобто в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за таких фактичних обставин.
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (по особовому складу) від 18.08.2021 N 834 0/c ОСОБА_4 призначено на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області, із одночасним присвоєнням спеціального звання «рядовий поліції», спеціальний жетон з індивідуальним номером 0160968. 
Відповідно до ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ч. 3 ст. 18 КК України, органи Національної поліції України віднесені до правоохоронних органів, а рядовий поліції ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області, є службовою особою правоохоронного органу.
Наказом Голови Національної поліції України (по особовому складу) від 18.11.2021 № 1582 о/с рядового поліції ОСОБА_4 звільнено з посади поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області, з 26.11.2021.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) суб`єктами декларування є особи зазначені у ч. 1 ст. 3 цього Закону, у тому числі зазначені у підпункті «з» пункту 1 частини 1 цієї статті – поліцейські.
Частиною 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. З цього ж закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Згідно вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті З цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. 
В абзаці 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено що особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в»-«г» п. 2 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону. які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Також, в ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у п.п. «а», «в»-«г» п. 2 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рiк. 
Відповідно п. 1 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування шляхом заповнення відповідної електронної форми після автентифікації у персональному електронному кабінеті. Декларація подається незалежно від того, перебуває суб`єкт декларування в Україні чи за її межами. Паперова копія декларації до Національного агентства з питань запобігання корупції не подається.
Згідно п.п. 1, 2 п. 2 розділу ІІ вищевказаного Порядку щорічна декларація- декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 3І грудня включно), що передує року, в якому подасться декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року, а декларація при звільненні - це декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» - протягом 30 днів з дня припинення діяльності. 
Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.
Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, шо були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.
Відтак, відповідно до п. п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону та, відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону, примітки до ст. 366-2 КК України, зобов`язана подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто є суб`єктом декларування та суб`єктом злочину. 
Відповідно до Закону України від 08.07.2022 № 2381-ІX «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо особливостей застосування законодавства у сфері запобігання корупції в умовах воєнного стану», який набрав чинності 03.08.2022, суб`єкт декларування зобов`язаний подати декларацію, кінцевий строк подання якої припадає на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Пpo введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», протягом дев`яноста календарних днів з дня його припинення чи скасування.
Законом України від 20.09.2023 № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, відновлено декларування у порядку та строки, що визначені ст. 45 Закону.
Разом з тим, у пункті 2-7 розділу XIІІ «Прикінцеві положення» Закону визначено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію відповідно до статті 45 цього Закону, кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення Змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.
Так, рядовий поліції Тимошевська ДВ, перебуваючи з 18.08.2021 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № З Управління патрульної поліції в Миколаївській області та припинивши 26.11.2021 службу в органах Національної поліції України, звільнившись із займаної посади, є суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності, відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції». 
При цьому, ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування, відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок не пізніше 31.01.2024 подати шорічну декларацію (після звільнення) особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, перебуваючи за адресою реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , будучи повідомленою про потребу подання декларацій, маючи реальну та об`єктивну можливість, а також всі необхідні технічні умови своєчасно заповнити та подати таку щорічну декларацію, діючи умисно, станом на 23.10.2025, не подала щорічну декларацію (після звільнення) особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, у передбачений Законом України «Про запобігання корупції» строк, тобто до 00 годин 00 хвилин 31.01.2024, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.
Згідно із Угодою про визнання винуватості від 26 грудня 2025 року, укладеноюміж заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ст. 366-3 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість в інкримінованому їй злочині.
Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на один рік.
У судовому засіданні сторони кримінального провадження підтримали укладену угоду, просили про її затвердження.
Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою є нетяжким.
Отже, у даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.
Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.
Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
ОСОБА_4 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 366-3 КК України, а також засвідчила, що вона цілком розуміє: що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, а також відповідає інтересам суспільства, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ст. 366-3 КК України.
Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.
Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні, цивільний позов не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст. 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 грудня 2025 року між заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 62025150010006883 від 09.12.2025.
Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на один рік.
Цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлялися.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1