Справа № 638/25928/25
Провадження № 2-а/638/83/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року           м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Шамраєва М.Є.,
секретаря судового засідання – Дрозденко К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідача: Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
У С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії АВ № 00007895 від 11.09.2025 складеної головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаментаменту державного нагляду(контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Ю.С. про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, а також повернути сплачені кошти в сумі 19003(дев`ятнадцять тисяч три) гривні на рахунок Шевченківського ВДВС у місті Харкові на підставі незаконної постанови серії АВ № 00007895 від 11.09.2025 складеної головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаментаменту державного нагляду(контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Ю.С 
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 24.11.2025 він виявив, що його особисті банківські рахунки є заблокованими та в цей же день через електронний сервіс державних послуг «Дія» з`ясував, що підставою для блокування рахунків є постанова від 24.11.2025 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова О.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 79629707 (індикатор доступу : Г3Г0Г2008ЕБ4) та постанова датована теж 24.11.2025 про арешт коштів боржника; що з метою недопущення перешкод в користування банківськими рахунками в цей же день ним були перераховані кошти визначені державним виконавцем в сумі 19003 гривні на рахунок Шевченківського ВДВС у місті Харкові; що на наступний день через автоматизовану систему виконавчого провадження він ознайомився з оскарженою постановою, підставою для винесення якої є те, що 11.09.2025 о 13 год 37 хв. під час руху за адресою М-03, км 81+000 Київська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано, що транспортний засіб МАN TGX 26.480, ДНЗ НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 мав загальну масу 42615 кг, що перевищує загальну масу транспортного засобу на 6,538% (2.615 тон), визначену п.22.5 Правил дорожнього руху.
Вважає винесену постанову незаконною і не обґрунтованою з огляду на те, що зафіксований в постанові транспортний засіб МАN TGX 26.480, ДНЗ НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію та змісту постанови УКРТРАНСБЕЗПЕКИ є спеціальним вантажним сідловим трьохосним тягачем, який рухався разом з трьохосним напівпричеп ВODEX ДНЗ НОМЕР_3 (як зазначено в технічному паспорті це є сеціалізованим напівпричепом Н/ПР- Контейнеровоз (з пристр. Самовивантаж) для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур). Зазначає, що максимальне значення фактичної маси цього комбінованого транспортного засобу, який зафіксовано 11.09.2025 о 13 год 37 хв. під час руху за адресою М-03, км 81+000 Київська обл. автоматичним пунктом фіксації для автомобільних доріг державного значення, складає 44 тони. На переконання позивача, указаний факт свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення, визначеного ч.2 ст.132-1 КУпАП, та на незаконність накладених на нього адміністративних стягнень.
Крім того вказує, що в порушення вимог ст. 14-2 КУпАП в постанові розміщена лише одна фотографія транспортного засобу, а саме сідельного тягачу МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить йому, але перебуває в оренді ТОВ «КОЛОС» (код ЄДРПОУ: 31847939); фотографія ж іншого транспортного засобу з державним номером, а саме: спеціалізованого напівпричепу Н/ПР- Контейнеровозу ВODEX ДНЗ НОМЕР_3 , який належить ТОВ «КОЛОС» і рухався в складі автопоїзду в зазначений постанові час не розміщений; факт наявності даного напівпричепу можна лише з`ясувати за допомогою смартфону сканувавши відповідний QR-code розміщений в постанові, але на фото державний номер причепу не фіксується. 
Позивач вважає, що оскільки напівпричіп йому не належить, а порушити вагові параметри самого сідельного тягачу ДНЗ ВК1971 ІЕ не формуючи автопоїзд неможливо, то дії власника МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_2 , які зазначені в постанові серії АВ № 00007895 від 11 .09.2025 УКРТРАНСБЕЗПЕКИ не утворюють складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП 
Ухвалою суду від 25.12.2025 відкрито провадження у справі; витребувано у відповідача належним чином посвідчені копії всіх матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відносно позивача: ОСОБА_1 , зокрема - всіх доказів на підставі яких було прийнято вказану постанову.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення адміністративного позову заперечив, посилаючись на те, що він виконує функції габаритно вагового контролю транспортних засобів та може накладати адміністративні стягнення; що 11.09.2025 складено постанову серії АВ №00007895, згідно з якою встановлено, що 11.09.2025 о 13 год 37 хв., за адресою М-03, км 81+000, Київська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.480, ДНЗ BK1971IE; що позивач як відповідальна особа допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,538% (2.615 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн; що вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу WIM 3,3; що для трьохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом допустимим навантаженням є 40 т, а для застосування збільшених нормативів (44т) визначальною обставиною є саме сукупність факторів: здійснення перевезення напівпричепом (контейнеровозом) одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра; що позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері або знімному кузові згідно з їх призначенням, зокрема позивачем не надані документи, які підтверджують перевезення вантажу автомобільним транспортом у контейнері.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій послався на те, що в порушення вимог, зазначених у примітці до ч.1 ст.142 КУпАП, в оскарженій постанові розміщена лише одна фотографія транспортного засобу, а саме сідельного тягачу МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_1 і з 2023 року перебуває в оренді ТОВ «КОЛОС», а фотографія іншого транспортного засобу з державним номером, а саме: спеціалізованого напівпричепу Н/ПР- Контейнеровозу ВODEX ДНЗ НОМЕР_3 , який належить ТОВ «КОЛОС» і рухався в складі автопоїзду в зазначений постанові час не розміщена. Зазначає, що порушити вагові параметри самого сідельного тягачу ДНЗ 2 ВК1971 ІЕ не формуючи автопоїзд неможливо, тож на переконання позивача дії власника МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_2 , які зазначені в постанові серії АВ № 00007895 від 11.09.2025 УКРТРАНСБЕЗПЕКИ не утворюють складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. 
Вважає, що згідно визначених Правилами дорожнього руху термінів та вимог ч. 1 ст. 142 КУпАП стосовно автопоїзду (транспортного составу), який скається з двох транспортних засобів, а саме: з механічного транспортного засобу, яким є автомобіль тягач та причіпу, і відповідальність за порушення вагового контролю несе власник транспортного засобу, який його порушив, натомість закон не визначає, що за перевищення норм вагового контролю при руху транспортних засобів в складі автопоїзду відповідальність несе виключно власник механічного транспортного засобу. 
Крім того зазначає, що докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері або знімному кузові згідно за їх призначенням позивачем не надавались, бо вони не стосуються предмету спору, адже про даний транспортний засіб, а саме: спеціалізований напівпричеп Н/ПР- Контейнеровозу ВODEX ДНЗ НОМЕР_3 , як і про його власника ТОВ «КОЛОС» в постанові не зазначається та його фото долучене до постанови не фіксує номерний знак. Указує, що транспортний засіб, власником якого є він, згідно своїх технічних та конструктивних характеристик не міг порушити вимоги вагового контролю, а до зафіксованого на фото причепу ТОВ «КОЛОС», так і грузу в ньому позивач ніякого відношення не має.
У призначене по справі судове засідання учасники не з`явились, будучи повідомленим належним чином, просили розглянути справу без їхньої участі.
За наведених обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абз. 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442, утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103) передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно пп. 15, 27, 29 п. 5 Положення № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Таким чином, відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.
В силу вимог частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» закріплено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У відповідності до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами п. 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси вантажних автомобілів, зокрема:
- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;
- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни;
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.
Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Приписами. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Так, наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У відповідності до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Нормами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи вищезазначене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
У відповідності до положень статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як вбачається з матеріалів справи, головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Юлією Сергіївною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно позивача, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у розмірі 8 500,00 грн. 
Згідно оскаржуваної постанови, 11.09.2025 о 13 год 37 хв., за адресою М-03, км 81+000, Київська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.480, ДНЗ BK1971IE; Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України): перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,538% (2.615 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
Положеннями п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа; спеціалізований автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій.
Таким чином, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.
Тож суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що посадовими особами Укратрансбезпеки не встановлено марку, модель та державний номерний знак напівпричепу-контейнеровоза, оскільки, вимоги п.22.5 Правил дорожнього руху стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, адже, такий причеп/напівпричеп приводиться у рух за допомогою тягача.
Водночас, з матеріалів фіксації правопорушення вбачається, що вантаж перевозився за допомогою трьохвісного тягача MAN TGX 26.480, ДНЗ BK1971IE та трьохвісного напівпричепу. Тож в оскаржуваній постанові відповідачем обґрунтовано визначено кількість вісей - 6 шт.
З приводу перевезення вантажу за допомогою контейнеровозу, слід зазначити наступне.
За приписами п.п. 17.2-17.5 Наказу №363, забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).
Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15. Правил № 363).
Згідно пункту 17.9 Правил № 363, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.
Суд погоджується із доводами відповідача, що самого напівпричепу контейнеровоза недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР України - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 44 000 кг, позаяк норма передбачає, що перевезення повинно здійснюватися контейнером.
Напівпричіп контейнеровоз є транспортним засобом, що відноситься до класу колісної техніки суворого функціонального призначення, який необхідний для організації транспортування стандартних морських, залізничних та спеціалізованих контейнерів.
Якщо перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів не здійснюється - беруться показники 40 т., оскільки, максимальне значення фактичної маси автомобіля 44 т. передбачене саме для перевезення контейнерів та змінних кузовів.
Згідно матеріалів справи, позивачем суду не надано будь-яких доказів, що в спірному випадку здійснювалось перевезення вантажів саме контейнером, актів про пломбування, договорів про перевезення вантажів контейнером.
Як вбачається з фотофіксації транспортного засобу МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_2 , вантаж, що перевозився в напівпричепі, не мав відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, натомість фактично здійснював перевезення кузову із переобладнаного контейнеру із зрізаною верхньою частиною та встановленим тентом, що фактично є зміною функціонального призначення контейнеровоза, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.
Крім того, як убачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 щодо навпричепа BODEX, воно містить особливу відмітку про те, що цей напівпричіп є спеціалізованим напівпричіпом контейнеровозом з пристроєм самовивантаження для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур), що також свідчить про переоснащення зазначеного напівпричіпу.
Суд зазначає, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені п.22.5 Правил дорожнього руху, у 44 т. для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.
При цьому суд ураховує, що неконтрольований рух перевантажених транспортних засобів - одна із основних причин як інтенсивної руйнації автомобільних шляхів, так і створення додаткової загрози для учасників дорожнього руху.
Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм (оскільки вантаж, що перевозився на платформі не має відповідних маркувань та позначень для визначення його як контейнер або змінний кузов), тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.
Виходячи із вказаних обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу позивача, враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто сам по собі факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху доведений належними, допустимими та достовірними доказами, оскаржуване рішення відповідає вимогам КУпАП, а наведені у позові доводи не спростовують факт наявності події адміністративного правопорушення за ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Тож оскаржена постанова відповідача серії АВ № 00007895 від 11.09.2025 прийнята на підставі та в межах повноважень, а тому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст. 7, 9, 38, 210, 247, 251, 254, 256-258 280 КУпАП, ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 286 293 КАС України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову позивача: ОСОБА_1 до відповідача: Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     М.Є. Шамраєв