Справа № 346/3898/25 
Провадження № 22-ц/4808/217/26 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.
суддів:   Мальцева Є.Є., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Кузнєцов В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коломийської міської ради на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Васильковського В.В. у м. Коломиї, у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний нотаріус Мануляк Ірина Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коломийської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний нотаріус Мануляк Ірина Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати – ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом на належне їй майно: 1/2 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0945 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки в садівничому товаристві «Урожай», с. Сопів Коломийського району Івано-Франківської області.
Вказав, що є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає, за життя мати заповіту не складала, а позивач не мав можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері, оскільки не перебував на території України.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, зазначив, що у зв`язку із введенням воєнного стану, постійними відключеннями електроенергії та систематичними повітряними тривогами на початку листопада 2022 року він разом із дружиною та трьома неповнолітніми дітьми покинув територію України, виїхав до Канади та на день смерті матері перебував за кордоном. У грудні 2022 року його мати захворіла, у зв`язку з чим він у січні 2023 року повернувся в Україну, де перебував кілька тижнів, однак наприкінці січня 2023 року знову виїхав за кордон до дружини та дітей. Через два тижні, ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати померла.
З 1 лютого 2023 року він був офіційно працевлаштований та з того часу по 23 червня 2025 року постійно перебував за кордоном. При цьому у 2023 році його дітям було відповідно 12, 9 та 3 роки. Оскільки наймолодша дитина не відвідувала дитячий садок, він був змушений забезпечувати сім`ю та постійно перебувати разом із нею. З огляду на значну відстань між Канадою та Україною і тривалість подорожі, він не мав можливості залишити дружину та дітей і прибути в Україну для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини.
Також зазначив, що з 1 лютого 2023 року по червень 2025 року він у відпустці не перебував. 3 червня 2025 року йому було проведено операцію, після якої рекомендовано відпочинок не менше шести тижнів, у зв`язку з чим він отримав право на відпустку та 23 червня 2025 року разом із сім`єю повернувся в Україну. 1 липня 2025 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову через те, що на момент смерті спадкодавиці не проживав разом із нею та пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що сплив 15 серпня 2023 року.
З огляду на продовження воєнного стану, необхідність убезпечення трьох неповнолітніх дітей, їх навчання, працевлаштування обох з дружиною та відсутність можливості отримати відпустку, він не мав реальної можливості повернутися раніше в Україну для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустив шестимісячний строк з поважних причин.
Посилаючись на зазначені обставини та норми законодавства, просив суд визначити йому як спадкоємцю за законом достатній додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2025 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 як спадкоємцю за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , достатній додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Коломийська міська рада подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що позивач знав про смерть матері, усвідомлював, що належить до першої черги спадкування за законом і є єдиним спадкоємцем, однак свідомо знехтував своїм обов`язком та понад два роки не вчиняв жодних дій для прийняття спадщини і належного оформлення спадкових прав. Вважає, що у позивача не існувало об`єктивних, непереборних обставин, які б перешкоджали йому вчинити необхідні дії, а пропуск шестимісячного строку став наслідком його свідомих і цілеспрямованих рішень не подавати заяву про прийняття спадщини.
Оскаржуване рішення напряму впливає на інтереси територіальної громади, яка має право на визнання ніким не прийнятого спадкового майна відумерлою спадщиною та використання його в інтересах жителів громади. Крім того, позивач не зазначав, хто протягом понад двох років доглядав за житловим будинком та земельними ділянками, що належали спадкодавиці, і належним чином не обґрунтував свою байдужість та бездіяльність щодо стану спадкового майна, яке перебувало у безхазяйному стані та могло бути пошкоджене.
Щодо доводів позивача про офіційне працевлаштування за кордоном і роботу без відпусток, зазначає, що ця обставина не пов`язана з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами. Із долученої до матеріалів справи довідки з місця роботи станом на 19 червня 2025 року вбачається лише те, що позивач працевлаштований з 1 лютого 2023 року на повний робочий день і у відпустці не перебував. Однак це не свідчить про встановлену трудовим договором заборону на відпустку, а лише підтверджує бездіяльність позивача та його небажання скористатися цим правом. Зокрема, позивач не повідомляв, що звертався до роботодавця з проханням надати відпустку у зв`язку зі смертю матері для поховання та прийняття спадщини і йому було відмовлено.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, вказує, що неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Факт проживання позивача за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод, оскільки перебування поза межами України не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою. При цьому позивач не надав доказів того, що вчиняв будь-які дії для уникнення пропуску строку, зокрема, що він звертався до консульської установи чи дипломатичного представництва України за місцем перебування за кордоном, або пояснень, чому цього не зробив.
Також зазначає, що суд першої інстанції визнав поважною причиною пропуску строку тривалу хворобу та перенесену операцію позивача, проте медичні документи були подані пізніше через представника шляхом заяви про долучення доказів. Коломийська міська рада заперечувала проти врахування цих доказів, посилаючись на їх подання після встановленого законом строку та без клопотання про поновлення такого, однак суд ці заперечення не врахував. На думку апелянта, обставини, на які посилається представник позивача (хвороба, операція, реабілітація у 2025 році), не є підставами, що мають доводити поважність пропуску строку, оскільки доказуванню підлягають події в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (з 15 лютого 2023 року по 15 серпня 2023 року). Погіршення стану здоров`я позивача у липні – серпні 2023 року фактично стосується лише останніх 21 дня із 181 дня строку, тоді як сторона позивача не надала обґрунтованих пояснень, чому протягом попередніх близько 160 днів не вчиняла жодних дій для прийняття спадщини. Крім того, твердження про рекомендації лікарів утриматися від далеких поїздок є недоведеними, оскільки такі застереження відсутні у поданих медичних документах, а наведені доводи не пояснюють неможливості своєчасного звернення до консульської установи чи дипломатичного представництва України.
Звертає увагу, що позивач звернувся до суду після спливу більш ніж двох років із моменту закінчення строку для прийняття спадщини, внаслідок чого спадкове майно тривалий час перебувало у безхазяйному стані, що свідчить про відсутність у позивача до нього інтересу. Наголошує, що прийняття спадщини є правом спадкоємця і залежить від його волі, однак у цій справі пропуск строку зумовлений бездіяльністю самого позивача, який понад два роки не вчиняв жодних дій для уникнення його пропуску, у зв`язку з чим правові підстави для визначення додаткового строку були відсутні.
Просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костромін Н.Р., подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає її необґрунтованою та безпідставною.
Вказує, що у зв`язку з введенням воєнного стану на початку листопада 2022 року разом із дружиною та трьома неповнолітніми дітьми виїхав з України, тому на момент смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував за кордоном. Офіційно працевлаштувавшись у Канаді, утримував сім`ю, не перебував у відпустці та через велику відстань, хворобу, проведену операцію і період відновлення після неї не мав можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини.
Щодо тверджень апелянта про пропуск строку на подання письмових доказів, зазначає, що в судовому засіданні представником позивача було обґрунтовано неможливість їх подання у встановлений строк, у зв`язку з чим суд першої інстанції поновив такий строк та долучив письмові докази до матеріалів справи відповідно до вимог закону.
Після того, як позивач дізнався про хворобу матері, він приїхав з Канади в Україну та перебував тут певний час, однак наприкінці січня 2023 року був змушений повернутися до сім`ї. Також звертає увагу суду на значну віддаленість між Канадою та Україною, складність отримання оригіналу або завіреної копії свідоцтва з України, а також, що найближча консульська установа розташована на відстані близько 800 км від місця проживання позивача. Крім того вказує, що є особою з інвалідністю ІІ групи, має проблеми зі здоров`ям та не мав можливості здійснювати далекі поїздки.
У зв`язку з погіршенням стану здоров`я у липні 2023 року позивач звернувся до сімейного лікаря, який рекомендував дотримуватися спокою, записатися на прийом до спеціаліста (хірурга) та призначив знеболювальні. Прийом до лікарів у Канаді потребує значного часу, хірург неодноразово проводив консультації та обстеження, після чого позивача було поставлено на чергу на операцію, з поясненням, що вона може бути проведена в будь-який час і необхідно постійно перебувати за місцем проживання, оскільки у разі виїзду його могли зняти з листа очікування. Лікарі рекомендували позивачу утриматися від далеких поїздок до операції та після неї протягом певного часу.
Заперечуючи доводи апелянта про байдужість та бездіяльність щодо спадкового майна, просить долучити до матеріалів справи платіжні квитанції про оплату комунальних послуг, які підтверджують його вступ в управління спадковим майном.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача – адвокат Костромін Н.Р. щодо задоволення апеляційної скарги заперечила.
Представник Коломийської міської ради та державний нотаріус Мануляк І.В. в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутності. Представник Коломийської міської ради зазначив, що підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ухвалила розглядати справу за їх відсутності.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 216, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.02.2023 (а.с. 11).
Відповідно до копії Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 18.03.1977 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 12).
Згідно з копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.11.2011 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 13).
Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05.09.2014 батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 14).
Згідно з копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 16.07.2019 батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 15).
За змістом листа державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. № 1950/01-16 від 18.07.2025 ОСОБА_1 не проживав разом з померлою ОСОБА_2 на день смерті, а тому повинен був звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 15.08.2023. Оскільки ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, нотаріус не вправі прийняти заяву про прийняття спадщини, а останній згідно ст. 1272 Цивільного кодексу України має право звернутися до суду з позовом про надання нового (додаткового) строку про прийняття спадщини (а.с. 16).
Згідно з копією закордонного паспорту № НОМЕР_6 від 14.02.2018 ОСОБА_1 02.11.2022 виїхав за кордон, 13.01.2025 повернувся на територію України, та знову виїхав 27.01.2023, повернувся 23.06.2025 (а.с. 17).
Відповідно до копії перекладу Довідки від 19.06.2025 ОСОБА_1 працевлаштований на повний робочий день в «Карст Холдінгс Інкорпорейтед» з 01.02.2023. Працює на посаді менеджера з відправки та отримання товару та фахівця по ремонту шин. Під час роботи ОСОБА_8 у відпустці не перебував (а.с. 23).
Згідно з копіями перекладу медичних документів ОСОБА_1 з липня 2023 року проходив лікування та консультування, 03.06.2025 переніс операцію з приводу пупкової грижі, виконаною Д-р Чедді (а.с. 65-81).
За змістом повідомлення нотаріуса, витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82015540 від 29.07.2025, № 82478668 від 09.09.2025 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заведена (а.с. 24, 60-61).
Відповідно до копії Витягу про державну реєстрацію прав № 2844807 від 06.12.2010 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3066 від 30.11.2010, форма власності – приватна спільна часткова, частка – 1/2 (а.с. 25).
Згідно даних платіжних операцій ОСОБА_1 у червні 2024 року та у листопаді 2025 року оплачував за електроенергію та за спожитий газ у будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 149-150).
Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_7 від 04.02.2014  ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства довічно (а.с. 148).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини з огляду на тривале перебування за кордоном (з 27.01.2023 по 23.06.2025), що підтверджується копією паспорта позивача та довідкою роботодавця, а також тривалу хворобу та перенесену операцію, що підтверджується медичною документацією.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) вказано, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
Частиною першою ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У частині першій ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
За частиною першою ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
Схожі правові висновки наведено Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2025 року у справі №945/2087/21 (провадження №61-5230св24), від 17 липня 2024 року у справі №348/808/20 (провадження №61-14703св23).
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №706/275/22).
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, а також Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, зокрема розумності, добросовісності та справедливості.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
У справі, що переглядається, суд встановив, що після смерті  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась спадщина. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті останньої є її син - позивач ОСОБА_1 .
Із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся у червні 2025 року по першому приїзду в Україну після смерті матері.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1  є особою з інвалідністю 2 групи, має захворювання, які потребували тривалого лікування, з 27.01.2023 по 23.06.2025 безперервно перебував за кордоном (Канада), де працював та отримував відповідні медичні послуги і лікування, на момент відкриття спадщини проживав за межами України і проходив лікування, підготовку до оперативного втручання, що свідчить про те, що тривала хвороба і велика відстань між місцем постійного проживання і місцем розташування спадкового майна, проживання і праця за кордоном не дали йому змоги вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини за законом. При цьому у позивача були наявні захворювання як у період перебігу строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, так і після спливу цього строку. Також позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з тривалим перебуванням за кордоном під час ведення активних бойових дій на території України.
Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався позивач, зокрема, тривале проживання та тривале лікування з оперативним втручанням за кордоном, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті матері та наявність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» вказав, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Доводи та обставини, на які посилається Коломийська міська рада щодо бездіяльності спадкоємця та відсутність у нього об`єктивних, непереборних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують правильності рішення суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що позивач мав можливість взяти відпустку в праці і приїхати в Україну, а його хвороба не перешкоджала рухливості і пересуванню судом оцінюються критично. Такі є припущеннями та не спростовують вказаних фактичних обставин, які є поважними причинами пропуску строку.
Також необґрунтованими є послання апелянта на порушення судом норм процесуального права, прийняття нових доказів з порушенням строку на їх подання, оскільки за обґрунтованим клопотанням представника позивача судом поновлено такий строк.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу Коломийської міської ради слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2025 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Коломийської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:   О.О. Томин
Судді:   Є.Є. Мальцева
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.