ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 р. 	Справа № 520/15351/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.12.25 по справі № 520/15351/23
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 11.05.2023 №00/11598/20-40-24-05 Головного управління ДПС у Харківській області;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з суми судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.05.2023 №00/11598/20-40-24-05 вважає незаконним, безпідставним через невірне застосування норми відповідальності та за відсутності доведеності відповідачем вини платника, не доведеності наявності умислу у вчиненні податкового правопорушення, що є обов`язковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності, передбаченої пунктом 124.2 статті 124 Податкового кодексу України. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що податковим органом неправильно кваліфіковано дії позивача та не доведено наявності умислу у вчиненні податкового правопорушення, що є обов`язковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності, передбаченої п. 124.2 ст. 124 ПК України. Зазначає, що акт камеральної перевірки не містить жодних обгрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п. 57.1 ст. 57 ПК України, що є необхідною умовою для застосування фінансових санкцій. Контролюючий орган не зазначав про вчинення позивачем податкового правопорушення оцінкою відомостей про стан рахунку платника в установі банку протягом періоду часу, коли розпочався та завершився перебіг строку на оплату грошових зобовязань з податків (зборів). Також апелянт вказує про відсутність в його діях ознак вини, що виключає можливість притягнення його до відповідальності.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що якщо платник не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання у строки, визначені законом, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Вказує, що в ході проведення камеральної перевірки встановлені обставини, що підтверджують можливість виконання позивачем податкового обов`язку, передбаченого положеннями ПК України, а саме наявність в ПКУ інформації про граничні строки подання податкової звітності, строки сплати узгоджених податкових зобов`язань, наявність у офіційних джерелах інформації про рахунки, на які здійснюється погашення зобов`язання, обізнаність платника податків щодо сплати податку. При цьому, позивачесм не надано доказів того, що він звертався до контролюючого органу з питання неможливості своєчасного виконання свого податкового обов`язку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.
Відповідно до рішення Харківської міської ради від 26.09.2012 №840/12 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" та від 22.05.2013 №1148/13 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Харківською міською радою укладено договір оренди землі від 06.11.2015 (номер запису про інше речове майно: 12032962 від 09.11.2015), за умовами якого позивач є орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1553 га (кадастровий номер 6310137200:01:007:0013). 
Позивачем 28.01.2019 подано до контролюючого органу декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №9006433941 за 2019 рік, в якій платником податків задекларовано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, терміном сплати – щомісячно до 30 числа кожного місяця.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 75 та в порядку статті 76 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями) податковим органом проведено камеральну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з плати за землю.
За результатами камеральної перевірки складено акт від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05, висновками якого встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (податковий номер 2485601000) порушено пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), що призвело до несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, а саме: несвоєчасна сплата податкового зобов`язання у сумі 202113,90 грн (затримка склала до 90 днів). Відповідальність платника передбачена п.124.2 ст.124 Податкового кодексу України. 
11.05.2023 на підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №00/11598/20-40-24-05, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб визначеного пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України та на підставі пункту 124.2 статті 124 розділу ІІ Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 25%, що становить 50527,48 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 11.05.2023 №00/11598/20-40-24-05 протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі – ПКУ).
Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ визначено обов`язки платників податків, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до статті 36 ПКУ податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПКУ плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з п.288.1 ст.288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 ПКУ).
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 ПКУ).
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п.286.2 ст.286 ПКУ).
Так, згідно з наявною інформацією в ІКС "Податковий блок" Перепелиця О.Є. є платником орендної плати за землю з фізичних осіб, згідно з договором оренди від 06.11.2015 №12032962 земельної ділянки кадастровий номер 6310137200:01:007:0013, розташованої за адресою: Харків, вул.Карла Маркса, 9, площа земельної ділянки 0,1553 га.
Позивачем податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) подана до контролюючого органу 28.01.2019 (реєстраційний номер 9006433941), в якій платником податків задекларовано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, терміном сплати, щомісячно до 30 числа кожного місяця. 
Отже,позивачем самостійно визначено податкові зобов`язання.
Водночас, протягом періоду вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року позивачем своєчасно не сплачено податкові зобов`язання , а саме: 
- податковий період вересень 2019, граничний термін сплати 31.10.2019, сума податкового зобов`язання 40712,69 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки - 127;
- податковий період жовтень 2019, граничний термін сплати 01.12.2019, сума податкового зобов`язання 45612,02 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки - 96;
- податковий період листопад 2019, граничний термін сплати - 31.12.2019, сума податкового зобов`язання 46612,02 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки - 66;
- податковий період грудень 2019, граничний термін сплати 31.01.2020, сума податкового зобов`язання 45612,65 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки - 35.
Відтак, податковий обов`язок, визначений у ст.36 ПКУ, щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання з плати за землю, у повному обсязі не виконано, внаслідок чого контролюючий орган зобов`язаний був вжити заходи податкового контролю, які в п.61.1 ст.61 ПК України визначені як система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотриманням законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю визначені в п.62.1 ст.62 ПКУ, серед яких проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (п.62.1 ст.62 ПКУ).
Підпунктом 20.1.43 пункту 20.1 статті 20 ПКУ передбачено, що контролюючий орган має право, зокрема, проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПКУ визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. 
За приписами ст. 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Отже, камеральна перевірка є одним із видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та є способом здійснення контрольної функції, зокрема, за своєчасною сплатою платниками податків податкових зобов`язань.
З метою здійснення основної функції податкового контролю, відповідачем на підставі підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПКУ проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з плати за землю, за результатами якої складено акт від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05, який направлено поштою за податковою адресою платника податків.
В акті перевірки встановлено несвоєчасна сплата податкових зобов`язань з плати за землю на суму 202113,9 грн, внаслідок чого до платника податків застосовано штраф у розмірі 50528,47 відповідно до п.124.2 ст.124 ПКУ.
Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПКУ передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. 
Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (стаття 111 ПКУ).
Відповідно до п.110.1 ст.110 ПКУ платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених ПКУ, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.
Тому, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання у строки, визначені законом, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Пунктом 124.1 статті 124 ПКУ визначено розмір штрафної санкції за несвоєчасну сплату ( перерахунок) грошового зобов`язання:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до п.124.2 ст.124 ПКУ діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Колегія суддів зазначає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку.
Отже, невиконання податкового обов`язку з боку позивача свідчить про наявність вини платника податків і, як наслідок, можливість притягнення останнього до відповідальності. В іншому випадку платник податків повинен довести, що ним було вжито усіх необхідних та залежних від нього заходів задля своєчасного виконання покладеного на нього обов`язку, проте останній не був виконаний з об`єктивних причин. 
Згідно з п.109.3 ст.109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 Кодексу.
Кодекс не містить визначення поняття "вина", однак умови за яких особа вважається винною наведені у ст.112 Кодексу та полягають у тому, що особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Податковим Кодексом України правил та норм.
Таким чином, умовами які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. Також ст.112 Кодексу визначений перелік обставин, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень. Цей перелік є вичерпним. 
В ході проведення камеральної перевірки встановлені обставини, що підтверджують можливість виконання позивачем податкового обов`язку, передбаченого положеннями ПКУ, а саме: наявність в ПКУ інформації про граничні строки подання податкової звітності, строки сплати узгоджених податкових зобов`язань, наявність у офіційних джерелах інформації про рахунки, на які здійснюється погашення податкового зобов`язання, обізнаність платника податків власне із наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання, що підтверджується фактом сплати суми податкового зобов`язання, самостійне визначення платником податку суми податкового зобов`язання, або відсутність оскарження податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, що свідчить про усвідомлення обов`язку платника зі сплати податкових зобов`язань на етапі підготовки податкової звітності.
Доказів того, що позивач звертався до контролюючого органу з питання неможливості своєчасного виконання свого податкового обов`язку матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що позивач не інформував Головне управління ДПС у Харківській області про обставин, які призвели до фактів затримки сплати зобов`язання з плати на землю, у тому числі і таких, що звільняють від фінансовою відповідальності або її пом`якшують.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст.16, 36 Податкового Кодексу України.
Крім того, з картки даних з інтегрованої картки платника податків позивача встановлено, що протягом 2020 року ФОП ОСОБА_1 неодноразово несвоєчасно сплачувала податкові зобов`язання з плати за землю. В той час як інші податки і збори позивачем як фізичною особою-підприємцем, сплачувалися своєчасно.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення факту, що свідчить про умисне ухилення ФОП ОСОБА_1 від податкового обов`язку, визначеним у статті 36 ПКУ, зокрема, своєчасність сплати податкового зобов`язання з плати за землю.
Відповідно до п.86.1 ст. 86 ПКУ результати камеральної перевірки від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05 направлено засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням. Зазначений акт позивачем отримано 26.04.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У вищевказаному акті камеральної перевірки від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05 ФОП ОСОБА_1 проінформовано про можливість подати заперечення та додаткові документи і пояснення (у тому числі щодо відсутності вини платника у несвоєчасній сплаті податкового зобов`язання), у порядку визначеному пунктом 86.7 статті 86 Кодексу.
Однак, позивач не надавала до Головного управління ДПС у Харківській області заперечення щодо акту перевірки, не зазначила причини, які не давали можливість своєчасно сплати податкові зобов`язання та спростовували б вину платника податків.
Щодо доводів апеляційної скарги, що контролюючий орган не дослідив відомостей про стан рахунку платника в установі банку протягом періоду часу, коли розпочався та завершився перебіг строку на оплату грошових зобов`язань з податків, колегія суддів зазначає вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Відповідно до положень Податкового кодексу України, обов`язок платника щодо своєчасної та повної сплати податкових зобов`язань є безумовним. Колегія суддів зазначає, що в межах податкових правовідносин вжиті платником заходи вважаються достатніми лише тоді, коли він доведе, що діяв розумно та з належною обачністю, проте об`єктивні обставини завадили виконанню обов`язку.
Дослідивши дані інтегрованої картки платника (ІКП), встановлено, що протягом спірного періоду позивач здійснював своєчасну та у повному обсязі сплату інших податкових зобов`язань. Дана обставина свідчить про те, що позивач мав технічну можливість здійснювати платежі, володів актуальною інформацією про стан своїх рахунків та реквізити для сплати податків до бюджету.
Вибірковий характер виконання податкових обов`язків (своєчасна сплата одних податків при допущенні заборгованості з плати за землю) спростовує доводи позивача про наявність непереборних обставин чи відсутність його вини. 
При цьому, позивач не скористався правом на подання заперечень до акта перевірки, не надав до контролюючого органу жодних доказів або повідомлень про неможливість виконання обов`язку у цій частині (зокрема через технічні помилки банку чи інші форс-мажорні обставин).
Враховуючи викладене, посилання позивача на необхідність додаткового дослідження контролюючим органом стану його рахунків є неприйнятними, оскільки матеріали справи, зокрема дані ІКП, підтверджують реальну можливість виконання обов`язку. Контролюючий орган правомірно застосував штрафні санкції, оскільки платником не доведено вжиття всіх залежних від нього заходів для дотримання податкового законодавства.
Колегія суддів наголошує, що саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, однак невжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини у формі умислу особи у вчиненні податкового правопорушення.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 18.03.2026 по справі №160/25209/24, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходит до висновку, що суд першї інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актиів, шо регулююють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 по справі № 520/15351/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова