ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/5479/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. О., Мамалуй О. О.,
за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Спичака О.М.
від 18.06.2025
та на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г., Шапрана В.В., Буравльова С.І.
від 22.10.2025 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 2 809 704,30 грн,
за участю представників:
від позивача: Моцайко В. С.
від відповідача: Салівон В. І.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 2 809 704,30 грн, з яких 2 685 050,95 грн основного боргу, 27 003,14 грн 3% річних та 97 650,21 грн інфляційних втрат.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №0479-09021 від 01.07.2019 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, не у повному обсязі оплатив надані позивачем у листопаді 2024 року послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 2 685 050,95 грн. Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 27 003,14 грн 3% річних та 97 650,21 грн інфляційних втрат.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (постачальник послуг) та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник) укладено Договір №0479-09021 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, відповідно до умов якого постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.1 Договору №0479-09021 від 01.07.2019 вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальником послуг.
Згідно з п. 7.1 Договору №0479-09021 від 01.07.2019 цей договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 31.12.2020.
Додатковою угодою № 3 від 28.12.2020 строк дію договору продовжено до 31.12.2021.
Додатковою угодою № 5 від 15.12.2021 строк дію договору продовжено до 31.12.2022.
Додатковою угодою № 6 від 14.12.2022 строк дію договору продовжено до 31.12.2023.
Додатковою угодою № 7 строк дію договору продовжено до 31.12.2024.
Додатковою угодою № 9 від 13.08.2024 сторони виклали договір в новій редакції (у зв`язку із набуттям чинності постановою НКРЕКП від 26.07.2024 № 1381 «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641», згідно з якою затверджено Типовий договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг).
Відповідно до п. 2.1 Договору № 0479-09021 від 01.07.2019 (в редакції Додаткової угоди № 9 від 13.08.2024) вартість та порядок оплати послуги визначаються з урахуванням вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальником послуг, визначеними згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) та Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29 грудня 2023 року № 2651.
У листопаді 2024 року позивач, відповідно до умов Договору №0479-09021 від 01.07.2019, надав відповідачу послуги на суму 3 448 349,96 грн, що підтверджується актом від 30.11.2024 № 11/2024 приймання-передачі наданих послуг, який підписано уповноваженими представниками сторін без заперечень. 
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2364 від 24.12.2024 (оприлюднена 26.12.2024), затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої постачальниками універсальних послуг у листопаді 2024 року, зокрема для ТОВ «Черкасиенергозбут» у розмірі 2 873 624,97 грн без ПДВ.
Відповідач мав сплатити позивачу вартість наданих у листопаді 2024 року послуг у строк до 27.12.2024.
27.12.2024 відповідач сплатив позивачеві грошові кошти у розмірі 689 669,99 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ПУП117950 від 27.12.2024, а 28.03.2025 - грошові кошти у розмірі 73 629,02 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 000009123 від 28.03.2025.
Таким чином, зважаючи на обсяг наданих позивачем у листопаді 2024 року послуг на суму 3 448 349,96 грн, та суму сплачених відповідачем грошових коштів у розмірі 763 299,01 грн, заборгованість відповідача становить 2 685 050,95 грн, доказів сплати якої станом на дату розгляду справи у суді відповідачем не надано.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд міста Києва рішенням від 18.06.2025 у справі № 910/5479/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025, позов задовольнив частково. Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» суму основного боргу у розмірі 2 685 050 грн 95 коп., 3% річних у розмірі 27 003 грн 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 96 553 грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 33 703 грн 30 коп. В іншій частині позову відмовив.
Судові рішення обґрунтовані тим, що наявність та розмір заборгованості Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за Договором №0479-09021 від 01.07.2019 (за листопад 2024 року) у сумі 2 685 050,95 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розрахунок 3% річних є обґрунтованим, що є підставою для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь позивача 27 003,14 грн 3% річних.
Розрахунок інфляційних втрат суд визнав необґрунтованим, оскільки позивачем не було враховано, що у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №924/2/21 зазначено, що індекс інфляції має заокруглюватися до десяткового числа після коми.
За період з січня по березень 2025 року сукупний індекс інфляції становить 103,5%, а не 1,03539744 як визначив позивач, відповідно обґрунтованим розміром інфляційних втрат (за період з січня по березень 2025 року), що підлягають стягненню з відповідача, є 96 553,80 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 у справі № 910/5479/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України відповідач вказав на те, що наразі відсутній висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України (щодо наявності вини за порушення зобов`язання) у поєднанні з п. 13.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.04.2019 № 641 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.12.2019 № 2802), ч.1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, п. 23 ч. 1, ч. 8 ст. 33, ч. 7 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Позивач подав відзив на касаційну скаргу у якому просив залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, оскаржені судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
Зазначив, що ПрАТ «НЕК «Укренерго» не виконало в повному обсязі взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість перед ТОВ «Черкасиенергозбут» за надані послуги у листопаді 2024 року. Неналежне виконання скаржником зобов`язання з оплати наданих послуг є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності, зокрема, за приписами статей 611, 625 ЦК України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідач у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).
За доводами касаційної скарги відповідача наразі відсутній висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України (щодо наявності вини за порушення зобов`язання) у поєднанні з п. 13.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.04.2019 № 641 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.12.2019 № 2802), ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, п. 23 ч. 1, ч. 8 ст. 33, ч. 7 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Саме наявність вини є підставою для відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно відсутність вини виключає можливість застосування відповідальності.
У цьому спорі вина відповідача у затримці оплати послуг, наданих позивачем, які зазначені у позовній заяві, відсутня, оскільки відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії» джерелом покриття витрат НЕК «Укренерго» на виконання ПСО, є тариф на послуги з передачі електричної енергії. Несвоєчасна оплата учасниками ринку електричної енергії коштів за договорами про надання послуг з передачі зумовлює накопичення заборгованості ОСП перед ПУП за надання останніми послуг в рамках виконання ПСО.
Значні суми боргів учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії не давали і не дають можливості відповідачу вчасно здійснювати розрахунки з постачальниками універсальних послуг. Загалом станом на 16.10.2024 за оперативними даними НЕК «Укренерго» заборгованість учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії, укладених з 01.01.2024, становить 6 010 703 486,90 грн, що унеможливлює своєчасне виконання ОСП своїх зобов`язань з оплати послуг. Таким чином, відповідач був вимушений оплачувати послуги щодо забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за рахунок власних коштів по мірі фінансової можливості.
При цьому законодавством не передбачено інших джерел покриття витрат оператора системи передачі на виконання спеціальних обов`язків з інших джерел, аніж з тарифу на послуги з передачі електричної енергії та поза розміром, визначеним у затвердженій НКРЕКП структурі тарифу.
Крім того, у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Однак, відповідач не користується коштами, які мали бути сплачені на користь позивача.
Враховуючи, що відповідач не вважає прострочення виконання грошових зобов`язань за спірним договором через свою вину, стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат також є необґрунтованим.
Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права в контексті наведених скаржником в касаційній скарзі доводів, Верховний Суд зазначає таке. 
Між сторонами був укладений договір № 0479-09021 від 01.07.2019 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел на підставі законодавства України, що визначає правові засади функціонування ринку електричної енергії України, зокрема, ЦК України, Закону України «Про ринок електричної енергії».
Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Функції, права та обов`язки оператора системи передачі - юридичної особи, яка відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, визначені статтею 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частиною восьмою статті 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі відповідно до цього Закону виконує функції, пов`язані з покладенням на нього спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу із збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інших спеціальних обов`язків. Оператор системи передачі для забезпечення загальносуспільних інтересів придбаває послуги, які надаються йому на обов`язковій основі суб`єктами ринку, визначеними відповідно до цього Закону, на підставі договору про надання послуг для забезпечення загальносуспільних інтересів, типова форма якого затверджується Регулятором.
З метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (частина перша статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії (пункт 1 частини другої статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються на: гарантованого покупця; постачальників універсальних послуг; оператора системи передачі; виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яким встановлено "зелений" тариф, на строк застосування "зеленого" тарифу; виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку, - на строк дії підтримки таких виробників (абзац 7 частини другої статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
За приписами абзацу 3 частини шостої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії визначається у відповідні розрахункові періоди як різниця між вартістю електричної енергії, купленої ним за «зеленим» тарифом, та її вартістю, розрахованою за цінами ринку «на добу наперед». Розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії здійснюється постачальником універсальних послуг відповідно до порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, з урахуванням доходу постачальника універсальних послуг від продажу гарантій походження електричної енергії, виробленої з відновлюваних джерел енергії. Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії затверджується Регулятором.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є постачальником послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, а відповідач є оператором системи передачі та здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаної енергетичної системи України.
НКРЕКП постановою №641 від 26.04.2019 (із змінами) затвердила Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел (далі - Порядок).
Пункт 1.2. глави 1 Порядку визначає, що він поширюється на виробників електричної енергії за «зеленим» тарифом, кандидатів у такі виробники, переможців аукціону, гарантованого покупця, постачальників електричної енергії, що виконують функцію постачальника універсальних послуг (далі - ПУП), оператора системи передачі (далі - ОСП) та адміністратора комерційного обліку.
Розділом 13 Порядку передбачено порядок здійснення розрахунку вартості та оплати послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надається постачальником універсальних послуг.
Згідно із пунктами 13.2 - 13.4 Порядку протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, виробники електричної енергії за «зеленим» тарифом і кандидати у такі виробники, гарантованого покупця, постачальники електричної енергії, що виконують функцію постачальника універсальних послуг (далі - ПУП), направляють оператору системи передачі (далі - ОСП) акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП. ОСП, протягом трьох робочих днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони. Протягом двох робочих днів після отримання від ОСП акта приймання-передачі, підписаного з його сторони, ПУП надає Регулятору вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел для затвердження. Протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої ПУП у розрахунковому місяці, ОСП здійснює 100 % оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у листопаді 2024 року позивач, відповідно до умов договору, надав відповідачу послуги на суму 3 448 349,96 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг №11/2024.
НКРЕКП 26.04.2022 прийняла постанову №396 «Про особливості визначення обсягу та проведення розрахунків за вироблену електричну енергію генеруючими установками приватних домогосподарств під час дії в Україні воєнного стану», за правилами пункту 1 частини четвертої якої ОСП має здійснювати оплату ПУП вартості наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - Послуга), на період дії воєнного стану в Україні, а також протягом 60 днів після його припинення чи скасування, згідно з Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року №641, з урахуванням таких особливостей, зокрема у кожному розрахунковому періоді (календарний місяць) перераховувати ПУП кошти в обсягах податкових зобов`язань відповідного ПУП у розмірі не менше 19,5% від вартості виробленої електричної енергії з альтернативних джерел енергії генеруючими установками приватного домогосподарства понад власне споживання (далі - сума податкових зобов`язань), яка розраховується як сума добутків обсягу купленої у споживача електричної енергії виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства та відповідного «зеленого» тарифу. Зазначену суму податкових зобов`язань розраховує ПУП та доводить до відома ОСП разом з актом приймання-передачі послуги. Зазначені у цьому підпункті перерахування здійснюються ОСП в рахунок оплати вартості наданої ПУП послуги відповідно до актів приймання-передачі послуги.
Постановою НКРЕКП №153 від 30.01.2023 визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕКП від 26.04.2022 №396 «Про особливості визначення обсягу та проведення розрахунків за вироблену електричну енергію генеруючими установками приватних домогосподарств під час дії в Україні воєнного стану» (зі змінами).
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 постанови №153, з метою врегулювання питань, які виникають у зв`язку із пунктом 1 цієї постанови, оператору системи передачі забезпечити повну оплату ПУП вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у 2022 році: за березень - до 20 березня 2023 року; за квітень - до 20 квітня 2023 року; за травень - до 20 травня 2023 року; за червень - до 20 червня 2023 року; за липень - до 20 липня 2023 року; за серпень - до 20 серпня 2023 року; за вересень - до 20 вересня 2023 року; за жовтень - до 20 жовтня 2023 року; за листопад - до 20 листопада 2023 року; за грудень - до 20 грудня 2023 року.
Отже, вказана постанова НКРЕКП № 153 встановлює ОСП строки саме для забезпечення повної оплати ПУП вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії наданої ПУП у 2022 році. Зазначена постанова не змінює термінів виникнення та виконання грошових зобов`язань відповідача, що виникли відповідно до умов Договору, а лише з метою врегулювання питань, які виникають у зв`язку із пунктом 1 цієї постанови регулює строки забезпечення повної оплати ПУП вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 05.09.2024 у справі №910/14074/23 та від 13.01.2026 у справі № 910/14710/23. Такий же підхід у визначенні спрямованості дій Регулятора щодо термінів виконання грошових зобов`язань та строків проведення остаточних розрахунків за отриманий товар застосовано у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач вартість послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за спірний період сплатив частково, заборгованість відповідача становить 2 685 050,95 грн.
Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються Верховним Судом, оскільки: (1) особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України); (2) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2022 у пункті 55.1. у справі №477/874/19 зазначила про те, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди; (3) у постанові від 17.04.2018 у пункті 53 у справі №911/4249/16 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів, а у пункті 56 цієї постанови зазначила про те, що держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу. 
Таким чином, вказані скаржником обставини не виключають можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права, а наведені ним доводи в касаційній скарзі не вважаються випадком, зокрема, яка виключає вину відповідача.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.01.2026 у справі № 910/14710/23 та від 04.02.2026 у справі № 910/52/25 за наслідком розгляду спорів, заявлених до ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення коштів за неналежне виконання відповідачем договорів про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
А також погодився з тим, що враховуючи те, що відповідач вартість послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за спірний період у визначений строк не сплатив, це є підставою для задоволення позову в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.
У касаційній скарзі відповідач, заперечуючи щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних, зазначає, що він не користується коштами, які мали бути сплачені на користь позивача, а тому, враховуючи, що відповідач не вважає прострочення виконання грошових зобов`язань за спірним договором через свою вину, стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних також є необґрунтованим.
Однак, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). 
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Оскільки відповідачем послуга зі збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії своєчасно не сплачена, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для з стягнення з відповідача нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат у розмірі визначеному судом.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
За результатами касаційного перегляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень за наведеними у касаційній скарзі доводами, які визначені, як підстава касаційного оскарження. Висновки судів попередніх інстанцій повністю відповідають постановам Верховного Суду, ухваленим у подібних правовідносинах, а тому скаржником не доведено необхідність формування висновків щодо питань застосування норм права у цій справі, оскільки доводи про відсутність єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах не підтвердилися.
Висновки Верховного Суду
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 у справі № 910/5479/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй