П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Київ

Справа №359/5644/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/3703/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Семенюти О.Ю. 08 вересня 2025 року в м. Бориспіль,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 борг за договором про споживчий кредит №5290869 від 05 грудня 2023 року в розмірі 44531, 62 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 грудня 2023 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 договір про споживчий кредит №5290869, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 23000 грн строком на 105 днів, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити за користування ним проценти в розмірі 3,50% в день та комісію в розмірі 2300 грн.
ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 23000 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не виконував вказані грошові зобов`язання, у неї виник борг по поверненню кредиту в розмірі 8108,36 грн, борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 34123,26 грн, борг по сплаті комісії в розмірі 2300 грн. Загальний розмір боргу за договором про споживчий кредит №5290869 від 05 грудня 2023 року склав 44531,62 грн.
25 червня 2024 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення прав вимоги №107-МЛ, за яким ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №5290869 від 05 грудня 2023 року в розмірі 44531, 62 грн.
Станом на день пред`явлення позову відповідач не повернув борг за вказаним договором навіть частково.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» борг за договором про споживчий кредит № 5290869 від 05 грудня 2023 року в розмірі 44531,62 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,4 грн.
Рішення мотивоване тим, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за договором про споживчий кредит №5290869 від 05 грудня 2023 року, укладеним відповідачем з ТОВ «Мілоан». В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду ОСОБА_1 хоча б частково повернула означений борг. З огляду на це суд прийшов до висновку висновує про те, що з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належить стягнути борг за договором про споживчий кредит №5290869 від 05 грудня 2023 року в розмірі 44531,62 грн.

Не погодилася із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій вказується на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів та інших платежів.
Відповідач звертає увагу, що більша частина заявленої до стягнення суми складається з нарахованих процентів, що в кілька разів перевищують тіло кредиту. Такий розмір фінансових нарахувань суперечить справедливості та добросовісності, закріпленим у ст. 3, 509, 627 ЦПК України. Посилається на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що надмірні проценти та штрафні санкції можуть бути зменшені як несправедливі та такі, що порушують баланс інтересів сторін (постанова від 12 лютого 2025 року у справі №69/1103/23, постанова від 16 вересня 2024 року у справі №594/717/24). 
Вважає, що суд першої інстанції не врахував вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1056-1 ЦК України, які передбачають недопустимість встановлення несправедливих умов договору щодо споживача.
Окрім цього, відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», який регулює відповідальність позичальника за порушення зобов'язань і встановлює, що пеня не може перевищувати 15% від суми простроченого платежу, а сукупний розмір штрафів і пені за один період прострочення не може перевищувати 50% від суми, отриманої за кредитом.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року в частині стягнення процентів, комісій та судового збору та ухвалити нове рішення, яким стягнути лише залишок тіла кредиту у розмірі 8108 грн, без нарахованих процентів та штрафних санкцій. В іншій частині позову відмовити.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, однак подав до суду пояснення, в яких просив рішення районного суду залишити в силі.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З доводів апеляційної скарги відповідача вбачається, що рішення суду оскаржується в частині відсотків за користування кредитом та комісії, а тому в решті вимог рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 05 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №5290869, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитні кошти надаються Позичальникові безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_3 (п. 2.1 Договору).
Згідно з п. 1.3. договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 02 грудня 2023 року і складається із пільгового та поточного періодів.
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 20 грудня 2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 19 березня 2024 року (дата остаточного погашення заборгованості).
Пунктом 1.4. кредитного договору встановлено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 20 грудня 2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 19 березня 2024 року (останнього дня строку кредитування).
Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 6957,50 грн в грошовому виразі та 61976 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 79407,50 грн в грошовому виразі та 17875 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 29957,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 102407,50 грн. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період, так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору (п. 1.5 кредитного договору).
Відповідно п. 1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту: 2300 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 4657,50, які нараховуються за ставкою 1.35 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2. кредитного договору).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 75450 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3. кредитного договору).
Тип процентної ставки фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2.,2.3. цього договору (п. 1.6 договору) (а.с. 8-19).
Додатком № 1 до договору є Графік платежів (а.с. 20).
Додатком № 2 до договору є заява про отримання кредиту № 5290869 (а.с. 21).
Додатком № 3 до договору є додаткові контактні дані позичальника для взаємодії а кредитним договором (а.с. 22).
Анкета-заява на кредит № 5290869 від 05 грудня 2023 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан» (а.с. 24-25).
Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, ОСОБА_1 ідентифікована як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептувала, підписавши 05 грудня 2023 року із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором направленого на номер телефону, відповідний договір (250218) (а.с. 23).
Обставини укладення кредитного договору відповідачем не заперечуються.
Відповідно до платіжного доручення від 05 грудня 2023 року ТОВ «Мілоан» перераховано на рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23000 грн згідно договору № 5290869 (а.с. 26).
Обставини щодо отримання кредитних коштів у зазначеному розмірі відповідач також не заперечує.
До позову також долучено відомість про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 5290869, у якому відображено погашення кредиту, сплати тіла кредиту, часткова сплата проценті та комісії за пролонгацію (а.с.27-29).
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-капітал», заборгованість відповідача становить 44531,36 грн та складається з простроченого тіла - 8108,26 грн, прострочена заборгованість за відсотками 34123,36 грн, заборгованість за комісією - 2300 грн (а.с. 30).
25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 107-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 5290869 від 05 грудня 2023 року (а.с. 31-48).
З витягу із Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 1207-МЛ від 25 червня 2024 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 5290869 від 05 грудня 2023 року на суму 44531,62 грн, з яких залишок по тілу кредиту 8108,36 грн, залишок по відсотках - 34123,26 грн, залишок по комісії 2300 грн (а.с. 51).
Наявний у справі й акт приймання-передачі Реєстру боржників від 25 червня 2024 року до договору відступлення прав вимог № 1207-МЛ від 25 червня 2024 року, платіжна інструкція № 3446 від 25 червня 2024 року на суму 1857051,83 грн та претензія позивача адресована відповідачу про наявність заборгованості в розмірі 44531, 62 грн (а.с.49-50, 52).

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України "Про захист персональних даних" встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.
Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. (див. постанову Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/6483/17 (провадження № 61-14432св19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами

Як уже було встановлено, що договір про споживчий кредит підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора "250218" відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Так, за умовами укладеного сторонами договору відповідачу було надано суму кредиту 23000 грн, а остання зобов`язалася повернути гроші у повному обсязі протягом 105 днів.
При цьому відповідач не заперечує обставин укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у зазначеному розмірі.
Більше того, відповідач визнала заборгованість за залишком тіла кредиту в розмірі 8108,36 грн, який просила стягнути на користь позивача.
Крім того із матеріалів справи убачається, що сторонами зобов`язання погоджено розмір комісії (2300 грн), яка нараховується та обліковується при видачі кредиту.
Матеріалами справи підтверджено та неведений платіж був разовим і позовних вимог про визнання недійсними умов основного договору кредиту, якими передбачена сплата такої комісії, позичальник не заявляв. 
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування рішення у цій частині.
Щодо законності стягнення відсотків варто зазначити наступне.
Проценти за кредитом обчислені із процентної ставки, визначеної договором за ставкою 1.35 % від фактичного залишку кредиту (наданої суми) за кожен день строку користування під час пільгового періоду з 05 грудня 2023 року по 20 грудня 2023 року (15 днів): 23000 х 1,35 % х 15 = 4657,50 грн
Проценти за кредитом обчислені із процентної ставки, визначеної договором за ставкою 3.50 % від фактичного залишку кредиту (наданої суми) за кожен день строку користування під час поточного періоду з 21 грудня 2023 року по 19 березня 2024 року (90 днів): 23000 х 3.50 % х 90 = 72450 грн, що загальною сумою процентів за користування кредитом.
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, разом з тим з наданого первісним кредитором розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення кредиту та процентів після завершення пільгового періоду і кредитором нараховувались відсотки за користування кредитом виходячи із фактичного залишку кредиту, що відповідає умовами договору, а тому не порушує права позичальника.
Наведені умови договору у частині визначення порядку і розміру нарахування відсотків не є нікчемними відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", Закону України "Про захист прав споживачів". У межах розгляду цієї справи вимоги про визнання недійсними зазначених умов договору або усього договору не заявлено. Разом з тим апеляційним судом здійснено перевірку визначеної умовами договору денної процентної ставки та встановлено, що її розмір (розрахований за формулою визначеною ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування") не суперечить вимогам цього Закону.
При цьому, ОСОБА_1 розмір наявної у неї заборгованості по відсоткам жодним чином не спростовувала. Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів суду не надала.
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що при укладенні договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та обґрунтовано стягнуто залишок відсотків за користування кредитом в розмірі 34123,26 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Отже, апеляційна скарга за своїм змістом не містить переконливих доказів, які б слугували підставою для її задоволення та скасування рішення в оскаржуваній частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені скаржником судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук