ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р. 	Справа № 440/15038/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 07.01.26 по справі № 440/15038/25
за позовом ОСОБА_1 
до  3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - відповідач, 3 ТВУЗ Держспецзв`язку), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2020;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні (індексації грошового забезпечення) за період з 01.01.2021 по 29.10.2025 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої суми грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати включно за весь час затримки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/2621/25, зокрема, зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 30.12.2020 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині в повному розмірі, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із урахуванням раніше проведених виплат. Відповідач здійснив виплати по рішенню суду 29.10.2025. У зв`язку з чим вважає свої права порушеними невчасним розрахунком при звільненні.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 позов ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та щодо невиплати компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації. 
Стягнуто з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 29.10.2025 із визначенням розміру грошового забезпечення у загальній сумі 9951,64.
Зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати - 29.10.2025 року.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що в грошовому атестаті ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив правильність даних, що зазначені в ньому. Всі нарахування, які зазначені в грошовому атестаті були перераховані позивачу 21.12.2020 на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про суми нарахованого та виплаченого грошового доходу ОСОБА_1 станом на 31.12.2020, що додавалася до відзиву на позовну заяву. Отже, на день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку з ним було повністю проведено розрахунок.
При звільненні 31.12.2020 ОСОБА_1 зі служби спору щодо права позивача на індексацію грошового забезпечення не існувало. Так само не існувало обов`язку у 3 ТВУЗ Держспецзв`язку щодо нарахування та виплати різниці індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2020. Наявність права позивача на отримання такої індексації та обов`язку у відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення встановлено лише судовим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/2621/25, яке набрало законної сили відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року.
Судом першої інстанції не взято до уваги інформацію, що була викладена у відзиві на позовну заяву про те, що в провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа № 440/14767/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. За результатами розгляду якої Полтавський окружний адміністративний суд 11.02.2025 вирішив позов ОСОБА_1 задовольнити частково: визнав протиправними дії 3-го Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 27.11.2024, стягнув з 3-го Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 18.07.2022 у розмірі 11758,48 грн, за період з 19.07.2022 по 27.11.2024 із визначенням розміру грошового забезпечення за шість місяців (з 19.07.2022 по 18.01.2023 включно) у сумі 119421,52 грн., зобов`язав 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день її фактичної виплати включно за весь час затримки, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
На виконання рішення суду від 11.02.2025 у справі №440/14767/24 3 ТВУЗ Держспецзв`язку платіжним дорученням від 21.05.2025 №468 перерахував на користь ОСОБА_1 середній заробіток та компенсацію втрати частини доходів в загальній сумі 142 579,21 грн після утримання податків, зборів і обов`язкових платежів. Середній заробіток був нарахований та виплачений за частину періоду, який зазначений у позовних вимогах у даній справі № 440/15038/25, а саме: з 01.01.2021 по 27.11.2024.
Враховуючи вищезазначене, на думку відповідача, є підстави вважати, що позивач подаючи позов у цій справі діяв недобросовісно вимагаючи по двох окремих справах (уже розглянутій №440/14767/24 та по даній справі №440/15038/25) сплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку різних сум, частково за той самий період, не висвітлюючи обставини наявності рішення суду про стягнення середнього заробітку за порушення строку проведення остаточного розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2021 року по 27 листопада 2024 року, а тому безпідставно вирішувати питання щодо виплати позивачеві середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні знову.
Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів громадян зазначає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/2621/25 набрало законної сили з моменту ухвалення постанови Другого апеляційного адміністративного суду 10 жовтня 2025 року. Перерахування коштів позивачу на виконання рішення суду проведено 28 жовтня 2025 року, тобто в межах місячного строку. Лише у разі затримки на один і більше календарний місяць виплати уже нарахованих доходів обчислюються компенсаційні суми в розумінні Закону №2050-III. Крім того, у відзиві відповідач наголошував, що позивачем при поданні позовної заяви не надано документальне підтвердження того, що після виплати йому індексації грошового забезпечення він звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати цих доходів та своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації. 
Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, отже, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є військовим пенсіонером та отримує пенсію у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області.
Проходив службу у 3 Територіальному Одеському вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Згідно наказу 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 68-ос від 09 грудня 2020 року звільнений зі служби за пунктом "а" пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з 31 грудня 2020 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року у справі №440/2621/25, зокрема, зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 30.12.2020 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині в повному розмірі, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із урахуванням раніше проведених виплат. Відповідач здійснив виплати по рішенню суду 29.10.2025
Вважаючи порушеними свої права щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, не нарахування й не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 18.07.2022 у повному обсязі та у період з 19.07.2022 по 29.10.2025 - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції вбачав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 18.07.2022 та за період за період з 19.07.2022 по 29.10.2025 із визначенням розміру грошового забезпечення за шість місяців у загальній сумі 9951,64 грн.
Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати 29.10.2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в оскаржуваній відповідачем частині з таких підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Щодо задоволених вимог позову про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати - 29.10.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі по тексту – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі по тексту - Порядок № 159).
Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (абзаци 2, 5, 6, 7, 8 частини другої статті 2 Закону № 2050-ІІІ).
Згідно зі ст.3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналогічні норми також викладені у Порядку № 159.
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зі змісту вказаних норм випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Тобто, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вказані вище висновки щодо правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 24.01.2025 у справі № 380/1607/24, від 12.09.2024 у справі № 240/18489/23, від 12.09.2024 у справі № 400/5837/23, які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.
Судом встановлено, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/2621/25, відповідач 29.10.2025 виплатив заборгованість по індексації грошового забезпечення на суму 81 152,92 грн.
Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок затримки виплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати - 29.10.2025 року.
Твердження апелянта про те, що відповідач належним чином виконав рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 440/2621/25 в межах місячного строку з моменту набрання цим рішенням законної сили (10.10.2025), не впливають на спірні правовідносини, оскільки право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати, а не з моментом виконання судового рішення в межах місячного строку.
Посилання відповідача на те, що право позивача щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати ще не порушено, оскільки позивач із заявою про виплату такої компенсації до відповідача не звертався, колегія суддів вважає помилковим, оскільки Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20 відступив від висновків, викладених Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.06.2021 у справі №240/186/20, від 17.11.2021 у справі № 460/4188/20, від 27.07.2022 у справі № 460/783/20, від 11.05.2023 у справі № 460/786/20 та зробив висновок щодо відсутності у особи, якій не виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку звернення до роботодавця з окремою заявою про таку виплату.
Щодо задоволених вимог позову про визнання протиправною бездіяльності та стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 29.10.2025 із визначенням розміру грошового забезпечення у загальній сумі 9951,64 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 ст. 116 КЗпП України визначено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон України №2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.
Тож у випадку встановлення порушення роботодавцем вищевказаних норм та наявності для застосування до останнього наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав працівника буде стягнення з такого роботодавця суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Як встановлено з матеріалів справи, позивача звільнено зі служби 31.12.2020, а виплату належних йому при звільненні сум грошового забезпечення проведено зокрема, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 440/2621/25 - 29.10.2025.
Отже, у зв`язку із звільненням позивача у роботодавця залишилось зобов`язання виплатити на користь працівника середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні (припиненні правовідносини публічної служби).
Натомість, судом першої інстанції не взято до уваги, що питання невиплати відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 вже було предметом судового розгляду в межах іншої справи.
Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №440/14767/24 (набрало законної сили 06.05.2025) зокрема визнано протиправними дії 3-го Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 27.11.2024, стягнуто з 3-го Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 18.07.2022 у розмірі 11758,48 грн., за період з 19.07.2022 по 27.11.2024 із визначенням розміру грошового забезпечення за шість місяців (з 19.07.2022 по 18.01.2023 включно) у сумі 119 421,52 грн.
Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/14767/24 на відповідача покладено обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за періоди з 01.01.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 27.11.2024, який включає у себе період, що є предметом спору у цій справі, в тому числі шестимісячний період, що передбачений чинною редакцією статті 117 КЗпП України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23, в якому серед іншого зазначено:
« 105. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
106. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.».
Відтак, право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні було захищене в судовому порядку в межах справи № 440/14767/24 шляхом множення розміру середньоденної заробітної плати позивача на кількість днів затримки розрахунку при звільненні.
Крім того, колегія суддів зазначає, що стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення. Право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає у разі фактичного розрахунку щодо всіх виплат, які нараховані, або щодо яких існує спір про їх розмір.
Звернувшись до суду вперше з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач реалізував надане йому право притягти відповідача до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП України, а питання нарахування середнього заробітку за період, що є предметом розгляду у цій справі, вже було вирішено в судовому порядку в межах справи № 440/14767/24.
Таким чином, враховуючи, що відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у справі № 440/14767/24 відбулося з врахуванням принципу співмірності за період з 01.01.2021 по 18.07.2022, а також за період з 19.07.2022 по 27.11.2024 з обмеженням періоду стягнення шістьма місяцями, запроваджене статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ, що становить 184 календарних дні (з 19.07.2022 по 18.01.2023), колегія суддів не вбачає підстав для повторного стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
На переконання колегії суддів, у зв`язку із наявністю нового факту затримки розрахунку у позивача не виникає право на повторне стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за аналогічні шість місяців, оскільки такий підхід до обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, знівелює трактування статі 117 КЗпП України.
Тому, повторне стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати всіх сум при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України призведе до застосування до відповідача подвійної відповідальності за одне і теж порушення, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності та стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 29.10.2025, що відповідно зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 29.10.2025 із визначенням розміру грошового забезпечення у загальній сумі 9951,64 грн, зробив помилкові висновки.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 року по справі № 440/15038/25, частково прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 29.10.2025 із визначенням розміру грошового забезпечення у загальній сумі 9951,64 грн, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 по справі № 440/15038/25 - скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 29.10.2025 із визначенням розміру грошового забезпечення у загальній сумі 9951,64 грн.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 у справі № 440/15038/25 - залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий