Справа № 555/3061/25
Номер провадження 2/555/380/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 квітня 2026 року 
Березнівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Мельничук Н. В.
при секретарі Кравчук С. Я., 
за участю прокурора Дячук Ю.О. 
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гольонко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малинської сільської ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення 304 187 гривень 99 коп. безпідставно збережених коштів пайової участі, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт РВ061172000316 від 19.07.2017 щодо об`єкта «Нове будівництво складу», розташованої по АДРЕСА_1 .Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером 5620489500:10:001:0144. В подальшому, 12.09.2022 Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано декларацію №ІУ101220909902 від 09.09.2022 про готовність до експлуатації об`єкта – «Нове будівництво складу», розташованої по АДРЕСА_1 , вартістю 5285,263 тис. грн.Замовником будівництва об`єкту є ОСОБА_1 . Відповідно до вказаної декларації, будівництво завершено у 2022 році. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво вказаного об`єкту здійснено на земельній ділянці із кадастровим номером 5620489500:10:001:0144, яка із 10.12.2021 перебуває в оренді ТОВ «Актон Плюс», а приміщення складу після завершення будівництва, ОСОБА_1 на підставі акту приймання – передачі від 08.11.2022 передано до статутного капіталу ТОВ «Актон Плюс». У декларації зазначено щодо сплати замовником пайової участі – «не внесено або не вимагається».
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
12 січня 2026 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі.
16 лютого 2026 року від представника відповідача - адвоката Гольонко М.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву , в якому вказала, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не уклала договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з органом місцевого самоврядування, не звернулась із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва упродовж 10 днів з 01.01.2020 року на підставі п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ. Як зазначено у позовній заяві: “оскільки порядок сплати коштів пайової участі у 2020 році регулювався пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132- ІХ, а будівництво об`єкту розпочато у 2018 році, у відповідача виник обов`язок упродовж 10 днів з 01.01.2020 (реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт) звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.”. Передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Позивач зазначає про початок будівництва об`єкту у 2018 році, однак доказів на підтвердження цього не надав. Як і не довів про початок будівництва до 2020 року та у 2020 році. Сам по собі факт реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт не є достатнім доказом фактичного початку будівництва об`єкта, оскільки таке повідомлення лише надає замовнику право на виконання будівельних робіт, але не підтверджує їх реального здійснення. Крім того, орган місцевого самоврядування не звертався до Відповідача із вимогами щодо визначення розміру та сплати пайової участі у відповідний період, не надсилав пропозицій про укладення відповідного договору та не вчиняв інших дій, спрямованих на реалізацію своїх повноважень. Згідно з ч. ч 5, 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 5 ст.177 ЦПК України визначено обов`язок позивача надати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, Позивачем не доведено вимог, заявлених в позові, що є його, а не Відповідача, процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України), а тому підстави для задоволення позову - відсутні.
20 лютого 2026 року від керівника Здолбунівської окружної прокуратури Громової О.Є. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що як зазначено у позовній заяві та підтверджується долученими до неї доказами, повідомлення про початок виконання будівельних робіт PB 061200700095 щодо об`єкта: «Нове будівництво кафе та магазину з адміністративно-офісними приміщеннями на вул. Р. Шухевича Рівненського району Рівненської області (5610100000:01:013:0040)» зареєстровано Управлінням ДАБК Рівненської міської ради 10.03.2020. Замовником будівництва вказано ОСОБА_2 . Отже, момент початку будівництва даного об`єкту пов`язується саме з реєстрацією повідомлення про початок виконання будівельних робіт PB 061200700095, а не дозволу на виконання будівельних робіт від 29.12.2007. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання будівельних робіт виникає виключно після отримання дозволу на їх виконання. До моменту отримання такого дозволу жодна діяльність із будівництва не вважається законною. Відтак, саме отримання дозволу є тією процесуально- юридичною дією, яка означає початок реалізації наміру забудови та є відліковою точкою виникнення обов`язків забудовника, зокрема щодо сплати пайової участі. Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №903/468/24 прямо зазначив, що строк виконання будівельних робіт, у тому числі їх початок, відраховується саме з дати отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Це узгоджується також із логікою Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ, де визначено, що замовник зобов`язаний подати заяву про визначення розміру пайової участі протягом 10 робочих днів після початку будівництва. Так, згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 і від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.
У судовому засіданні представник позивача, прокурор Дячук Ю.О. позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити позов.
Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат - Гольонко М.М. в судовому засіданні позов не визнала, 15 квітня 2026 року подала до суду заяву, в якій просить суд судове засідання, призначене на 15.04.2026 року на 11 год.00 хв. по даній справі провести без участі відповідача та представника, у залдоволенні позову прося ть відмовити з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву. 
Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт РВ061172000316 від 19.07.2017 щодо об`єкта «Нове будівництво складу», розташованої по АДРЕСА_1 .
Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером 5620489500:10:001:0144. 
В подальшому, 12.09.2022 Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано декларацію №ІУ101220909902 від 09.09.2022 про готовність до експлуатації об`єкта – «Нове будівництво складу», розташованої по АДРЕСА_1 , вартістю 5285,263 тис. грн.
Замовником будівництва об`єкту є ОСОБА_1 . 
Відповідно до вказаної декларації, будівництво завершено у 2022 році. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво вказаного об`єкту здійснено на земельній ділянці із кадастровим номером 5620489500:10:001:0144, яка із 10.12.2021 перебуває в оренді ТОВ «Актон Плюс», а приміщення складу після завершення будівництва, ОСОБА_1 на підставі акту приймання – передачі від 08.11.2022 передано до статутного капіталу ТОВ «Актон Плюс». У декларації зазначено щодо сплати замовником пайової участі – «не внесено або не вимагається».
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Так, на час реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт була чинною ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За змістом зазначеної статті, пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування відповідно до встановленого ним розміру (у межах встановленого законом граничного розміру) з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, або на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена).
Розмір пайової участі визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про укладення відповідного договору та доданих до нього документів, а договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації зазначеного звернення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Однак, на момент прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва – «Нове будівництво складу», розташованої по АДРЕСА_1 (12.09.2022), статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі Закону №132-ІХ (з 01.01.2020).
Натомість, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20.09.2019 (далі – Закон № 132-IX) установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі – пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1. розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд – 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків – 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; Відповідно до абз. 3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.
Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, відповідно до якої, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок сплати пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: 1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; 2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. 
У вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у зв`язку із несплатою забудовником коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 і від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника.
Разом з тим, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.12.2021 у справи № 643/21744/19, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Відтак, колегія суддів Касаційного господарського суду у зазначеній постанові прийшла до висновку, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який розпочав будівництво у 2020 році, але такого обов`язку не виконав, з метою уникнення сплати пайової участі.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21.
З огляду на вищевикладене, оскільки порядок сплати коштів пайової участі у 2020 році регулювався пунктом 2 Прикінцевих те перехідних положень Закону № 132-IX, а будівництво об`єкту розпочато у 2018 році, у відповідача виник обов`язок упродовж 10 днів з 01.01.2020 (реєстрації повідомлення про початок будівельнх робіт) звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Однак, усупереч зазначеним вимогам законодавства, відповідач у зазначений період і в подальшому до введення об`єкту в експлуатацію із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва до Малинської сілської ради не звертався.
Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 і від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.
Так, у зв`язку із несплатою забудовником коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними, і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. Частиною 3 ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.
У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
У відповідності із ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, у яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто, зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. 
Відсутність правової підстави – це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Зазначену позицію Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19.
У даному конкретному випадку між органом мсіцевого самоврядування та ОСОБА_1 договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти, на виконання вимог Закону № 132-IX, до місцевого бюджету не сплачувалися.
Варто зауважити, що законодавець у наведених вище правових нормах Закону № 132- IX диференціює методи розрахунку величини пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів. Так, критерієм диференціації є, зокрема, розмежування нежитлових будівель і споруд та житлових будинків.
Так, розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом : для нежитлових будівель та споруд – 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків – 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Станом на момент набрання чинності Законом № 132-IX діяло Положення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Яринівка, затверджене рішенням Яринівської сільської ради №243 від 08.11.2017 «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Яринівка».
Відповідно до п.3 Положення про порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Яринівка, затвердженого рішенням сесії Яринівської сільської ради №243 від 08.11.2017 «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Яринівка»», розмір пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Поляни встановлюються для будівництва та реконструкції: - об`єктів, призначення яких є будинки одноквартирні більше 300 кв.м загальної площі, багатоквартирні житлові будинки – 5%; - об`єктів, призначення яких будівлі промисловості – 10%; - об`єктів, призначення яких будівлі торговельні до 100 кв.м загальної площі – 2%; - об`єктів, призначення яких будівлі торговельні більше 100 кв.м загальної площі – 2%; - об`єктів, призначення яких будівлі офісні – 10 %; - об`єктів, призначення яких є готелі, мотелі, будівлі підприємств побутового
обслуговування (перукарські, ательє хімчистки), аптеки – 2%; - об`єктів, призначення яких резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу (автозаправні станції) – 10 %; - інших, що не увійшли до зазначеного переліку – 5 %.
Наведене свідчить про те, що рішенням органу місцевого самоврядування встановлено відсоток більший ніж передбачений відповідним законом, у зв`язку із чим при визначенні величини пайової участі слід враховувати пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20.09.2019.
Згідно даних декларації про готовність об`єкта до експлуатації ІУ101220909902 від 12.09.2022, кошторисна вартість об`єкта становить 5285,263 тис. грн. (5 285 263,00 гривень).
Отже, зважаючи на норми абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX та рішення Яринівської сілської ради Березнівського району Рівненської області № 243 від 08.11.2014, розмір пайової участі щодо вказаного об`єкту будівництва складає 211 410,52 грн (5280,563 тис. грн* 4%). Розрахунок розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України. З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу ст.ст. 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Отже, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.
Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 у справі № 910/6053/19.
У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).
Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.
Відтак у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України, тобто з моменту безпідставного набуття майна або з моменту безпідставного його збереження. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 безпідставно зберегла у себе кошти пайової участі (із 13.09.2022 – день наступний за днем реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, по 24.11.2025), останній зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та три проценти річних.
Для розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних за період із 13.09.2022 по 24.11.2025 включно до уваги взято загальну суму безпідставно збережених коштів пайової участі за вказаний вище період в розмірі 211 410,52 грн.
Згідно програмного модуля «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкції» (розміщеного у відкритому доступі за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), розмір інфляційних втрат за період з 13.09.2022 по 24.11.2025 включно становить 72 481,88 грн. Розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 20 295,36 грн. Відтак загальна сума коштів які підлягають стягненню із Відповідача становить 304 187,99 грн, з яких: 211 410,52 грн - основна сума боргу, 72 482,06 грн - інфляційні втрати та 20 295,41 грн – 3% річних.
Повідомлення про початок виконання будівельних робіт PB 061200700095 щодо об`єкта: «Нове будівництво кафе та магазину з адміністративно-офісними приміщеннями на вул. Р. Шухевича Рівненського району Рівненської області (5610100000:01:013:0040)» зареєстровано Управлінням ДАБК Рівненської міської ради 10.03.2020. Замовником будівництва вказано ОСОБА_2 . Отже, момент початку будівництва даного об`єкту пов`язується саме з реєстрацією повідомлення про початок виконання будівельних робіт PB 061200700095, а не дозволу на виконання будівельних робіт від 29.12.2007. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання будівельних робіт виникає виключно після отримання дозволу на їх виконання. До моменту отримання такого дозволу жодна діяльність із будівництва не вважається законною. Відтак, саме отримання дозволу є тією процесуально- юридичною дією, яка означає початок реалізації наміру забудови та є відліковою точкою виникнення обов`язків забудовника, зокрема щодо сплати пайової участі. Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №903/468/24 прямо зазначив, що строк виконання будівельних робіт, у тому числі їх початок, відраховується саме з дати отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Це узгоджується також із логікою Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ, де визначено, що замовник зобов`язаний подати заяву про визначення розміру пайової участі протягом 10 робочих днів після початку будівництва. Так, згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 і від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.
Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є підставними, обґрунтованими, такими, що відповідають дійсним обставинам справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 4, 56, 57, 175, 177 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Малинської сільської ради (код ЄДРПОУ 04387993, адреса: вул. Центральна, 72, с.Малинськ Рівненський район, Рівненська область, 34610) в дохід місцевого бюджету Малинської територіальної громади кошти у сумі 304 187,99 грн, з яких: - 211 410,52 грн безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; - 72 482,06 грн. інфляційних втрат та 20 295,41 грн – 3% річних за користування безпідставно збереженими коштами пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЄДРПОУ 02910077, банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 4 562 грн. 82 коп.
Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:
Керівник Здолбунівської окружної прокуратури Громова Ольга Євгеніївна Здолбунівська окружна прокуратура Код ЄДРПОУ/Умовний код: 029107725 м. Здолбунів, вул. Княгині Ольги 36, Рівненський район Рівненської області, 35705 .
Позивач Малинська сільська рада, адреса вул. Центральна, 72, с. Малинськ, Рівненський район, Рівненська область, 34652 ЄДРПОУ 04387823.
Відповідач ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .

    Суддя:	  	    Мельничук Н. В.