ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
10 квітня 2026 року 	Справа № 280/908/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ГЕНЕРАЛЬНИЙ ШТАБ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ (03049, м. Київ, просп. Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 22991050)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
03.02.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ГЕНЕРАЛЬНИЙ ШТАБ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ (далі – третя особа), в якій позивач просить: 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання інформації за запитом від 16.01.2026 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати представнику ОСОБА_1 – Мінченку І.А. повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 16.01.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача із запитом про надання інформації. Проте, відповідач у своїй відповіді не надав запитуваної інформації. 
На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що в умовах воєнного стану та активної фази бойових дій, інтерес держави у збереженні секретності системи управління військами переважає приватний інтерес позивача. Обмеження доступу встановлено в інтересах національної безпеки та територіальної цілісності України для запобігання ідентифікації ворогом структури управління та обсягів фінансування військової частини. Загроза життю особового складу та обороноздатності держави внаслідок розкриття внутрішньої інформації військової частини суттєво переважає інтерес Позивача щодо самостійного збору інформації, яка може бути отримана законним шляхом у межах виконавчого провадження. Слід зазначити, що державний виконавець може отримати належну інформацію через відповідний запит, який не є публічним і не шкодить інтересам Збройних Сил України. Натомість, Позивач намагається витягнути службову інформацію в публічний простір. У зв`язку з відсутністю предмету спору, позивачу необхідно звернутись з виконавчим листом до державної виконавчої служби України.
Третя особа у письмових поясненнях, зокрема зазначила, що на виконання резолюції ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.01.2026 № Ш-395(з) було надіслано звернення Позивача командиру військової частини НОМЕР_4 , яке було скеровано на адресу військової частини НОМЕР_2 . Отже, враховуючи викладене звертаємо увагу суду, що Генеральний штаб Збройних Сил України здійснили контроль (належне реагування) на звернення позивача від 16.01.2026, розгляд по суті якого було організовано з огляду на доручення начальника Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 16.01.2026, у відповідності до резолюції якого командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України доручено провести опрацювання (розгляд) отриманого звернення позивача у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та надати відповідь за результатами розгляду на адресу позивача.
Ухвалою суду від 09.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
16.01.2026 року через засоби електронного зв`язку представником позивача було набавлено запит до Генерального штабу ЗСУ про надання інформації.
У запиті представник позивача просив надати інформацію:
- чи є військова частина НОМЕР_2 самостійною установою, яка перебуває на окремому казначейському обслуговуванні та має відкриті рахунки в органах Державної казначейської служби України, та який саме орган Казначейства здійснює її обслуговування;
- чи перебуває військова частина НОМЕР_2 на фінансовому забезпеченні іншої військової частини або фінансового органу Збройних Сил України, зокрема чи здійснюється ведення її видатків, грошових виплат та платежів, у тому числі за судовими рішеннями, через іншу військову частину або уповноважений фінансовий орган, і якщо так — прошу повідомити найменування та номер такої військової частини, а також їх реквізити для офіційного звернення;
- роз`яснити, куди саме належить звертатися стягувачу або його представнику для фактичного виконання рішення суду у справі №280/11767/24 від 06.03.2025, з урахуванням системи казначейського обслуговування та можливого централізованого фінансового забезпечення військових частин;
- чи реорганізована військова частина, якщо так, прошу надати правонаступника вказаної військової частини.
Позивач зазначає, що така інформація була потрібна для реалізації прав ОСОБА_1 , в інтересах якого було видано виконавчий лист для здійснення виконання судового рішення у справі №280/11767/24.
Генеральний штаб ЗСУ переадресував вказаний запит до військової частини НОМЕР_2 .
Військова частина НОМЕР_2 листом від 26.01.2026 року відмовила в наданні такої інформації, у зв`язку з ти, що у даному випадку наявна сукупність підстав, передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що унеможливлює надання запитуваної інформації.
Позивач вважає, що така відмова є протиправною та такою, що порушує фундаментальні права і свободи позивача, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з преамбулою Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.
Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом частини 1 статті 6 Закону України «Про інформацію», право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом.
Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За змістом статті 4 Закону №2939-VI, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:
1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;
2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;
3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Стаття 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» всі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону №2939-VI, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації з запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до частин 2, 5 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Матеріалами справи підтверджено, що 16.01.2026 року через засоби електронного зв`язку представником позивача було набавлено запит до Генерального штабу ЗСУ про надання інформації.
У запиті представник позивача просив надати інформацію:
- чи є військова частина НОМЕР_2 самостійною установою, яка перебуває на окремому казначейському обслуговуванні та має відкриті рахунки в органах Державної казначейської служби України, та який саме орган Казначейства здійснює її обслуговування;
- чи перебуває військова частина НОМЕР_2 на фінансовому забезпеченні іншої військової частини або фінансового органу Збройних Сил України, зокрема чи здійснюється ведення її видатків, грошових виплат та платежів, у тому числі за судовими рішеннями, через іншу військову частину або уповноважений фінансовий орган, і якщо так — прошу повідомити найменування та номер такої військової частини, а також їх реквізити для офіційного звернення;
- роз`яснити, куди саме належить звертатися стягувачу або його представнику для фактичного виконання рішення суду у справі №280/11767/24 від 06.03.2025, з урахуванням системи казначейського обслуговування та можливого централізованого фінансового забезпечення військових частин;
- чи реорганізована військова частина, якщо так, прошу надати правонаступника вказаної військової частини.
Позивач зазначає, що така інформація була потрібна для реалізації прав ОСОБА_1 , в інтересах якого було видано виконавчий лист для здійснення виконання судового рішення у справі №280/11767/24.
Генеральний штаб ЗСУ переадресував вказаний запит до військової частини НОМЕР_2 .
Військова частина НОМЕР_2 листом від 26.01.2026 року відмовила в наданні такої інформації, у зв`язку з ти, що у даному випадку наявна сукупність підстав, передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що унеможливлює надання запитуваної інформації.
Суд зазначає, що зміст запиту стосувався відомостей про можливі організаційні зміни (реорганізацію) військової частини, правонаступництво (у разі реорганізації) із зазначенням повної назви військової частини-правонаступника, її юридичної адреси, офіційних каналів зв`язку (електронної пошти для листування, телефонів), коду юридичної особи (ЄДРПОУ), а також відомостей щодо перебування на фінансовому забезпеченні - казначейському обслуговуванні та наявності рахунків у Державній казначейській службі України.
За своєю правовою природою ці відомості належать до інформації про організаційно- правовий статус суб`єкта владних повноважень та його ідентифікаційні реквізити як учасника публічно-правових відносин, і є необхідними для реалізації позивачем права на належне виконання рішення суду та правову визначеність.
Заявник реалізував гарантоване Конституцією України та законами України право на доступ до публічної інформації, звернувшись до розпорядника публічної інформації — військової частини — із запитом про надання відомостей, які мають пряме юридичне значення для належного захисту прав та законних інтересів, у тому числі для забезпечення реального виконання судового рішення, що набрало законної сили, та для встановлення належного суб`єкта виконання відповідних зобов`язань (боржника), а також для належного листування й здійснення процесуальних та виконавчих дій у межах правових процедур.
Відповідач посилається на правовий режим воєнного стану та можливість обмеження конституційних прав і свобод у спосіб, передбачений статтею 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Разом з тим, суд зазначає, що запитувана позивачем інформація не є даними про фактичне місцезнаходження військ, не є відомостями про бойові завдання, плани операцій, маршрути переміщення, чисельність особового складу, озброєння, стан боєготовності, матеріально-технічне забезпечення чи будь-які інші відомості, розголошення яких може прямо й безпосередньо вплинути на ведення бойових дій.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон прямо передбачає механізм часткового доступу та «вилучення» (ретушування) окремих фрагментів з обов`язковим чітким позначенням пропусків і поясненням підстав.
Разом з тим, відповідач не розглядав можливості часткового надання інформації й не запропонував жодного пропорційного рішення: не навів, які саме конкретні фрагменти запитуваних відомостей становлять інформацію з обмеженим доступом, який у них гриф, за яким нормативним актом і за яким пунктом переліку чи класифікатора вони віднесені до службової інформації чи іншого виду інформації з обмеженим доступом.
Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
При цьому, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої статтею 10-1 Закону №2939-VI.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до частини 1,2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ГЕНЕРАЛЬНИЙ ШТАБ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ (03049, м. Київ, просп. Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 22991050) – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 16.01.2026.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 16.01.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі 10.04.2026.

Суддя О.В. Конишева