Справа №443/251/26
Провадження №3/443/178/26

ПОСТАНОВА
іменем України

25 лютого 2026 року        місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДПС у Львівській області ДПС України до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , керівника МПП «Лаверна»

за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , будучи керівником МПП «Лаверна», несвоєчасно подав платіжне доручення на додану вартість в сумі 648,30 грн, визначеної згідно поданої податкової декларації з ПДВ за вересень 2025 року, жовтень 2025 року, №9324442154 від 20.10.2025, №9362956080 від 20.11.2025, термін сплати 31.10.2025 і 02.12.2025, сплачено 27.11.2025 і 22.12.2025, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.
ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності на виклик суду не з`явився, хоча про дату час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. При цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за адресою, яка вказана в протоколі №549/13-01-04-06 про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №012119 від 30.01.2026 судом скеровувалась судова повістка. Проте, направлене на його адресу конверт та рекомендоване повідомлення повернуто до суду з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17) є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду.
Тому у відповідності до ст. 268 КУпАП розгляд справи проведено без вказаної особи.
До вказаних висновків суд прийшов, зокрема виходячи з наступного.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, підстав для скерування справи для додаткового оформлення суддя не вбачає, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також враховуючи закінчення строків притягнення особи до відповідальності, суд вважає, що слід вирішити справу у відсутності ОСОБА_1 та в межах тих доказів, які містяться у матеріалах справи та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить такого висновку.
Відповідно до диспозиції частини 1 статті 163-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, вчиненому при вище викладених обставинах, повністю доведена дослідженими доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені суддею з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме: 
- протоколом №549/13-01-04-06 про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №012119 від 30.01.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 , будучи керівником МПП «Лаверна», несвоєчасно подав платіжне доручення на додану вартість в сумі 648,30 грн, визначеної згідно поданої податкової декларації з ПДВ за вересень, жовтень 2025 року, №9324442154 від 20.10.2025, №9362956080 від 20.11.2025, термін сплати 31.10.2025 і 02.12.2025, сплачено 27.11.2025 і 22.12.2025, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-2 КУпАП /а.с.4/;
- актом про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів № 3004/13-01-04-06/30766058 від 22.01.2026, в результаті проведення камеральної перевірки встановлено несвоєчасну сплату підприємством узгодженої суми податкового зобов`язання, чим порушено п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями),а саме дата оплати 20.10.2025, дата фактичної сплати 27.11.2025, дата оплати 20.11.2025, дата фактичної сплати 22.12.2025 /а.с.5/.
Проаналізувавши вищевказані документи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності ці докази є достатніми та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-2 КУпАП. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.
Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним несвоєчасне подання ОСОБА_1 платіжних доручень по податку на додану вартість за вересень 2025 року, жовтень 2025 року, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 163-2 КУпАП.

Щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за несвоєчасне подання платіжного доручення по податку на додану вартість за вересень 2025 року, суддя зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Як вбачається із протоколу №549/13-01-04-06 про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ №012119 складеного 30.01.2026, термін подачі платіжного доручення на додану вартість за вересень 2025 року становив 31.10.2025, а відтак датою вчинення адміністративного правопорушення є 01.11.2025, матеріали надійшли до суду лише 09.02.2026, а відтак станом на дату надходження справи 09.02.2026 та на дату розгляду справи 25.02.2026 минув трьохмісячний термін для накладення адміністративного стягнення. 
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на сплив строку накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що розпочате провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 163-2 КУпАП за несвоєчасне подання платіжного доручення по податку на додану вартість за вересень 2025 року слід закрити у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за несвоєчасне подання платіжного доручення по податку на додану вартість за жовтень 2025 року, суддя зазначає наступне.
Суддею враховано, що згідно з ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 враховую: характер вчиненого ним правопорушення; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 ст. 163-2 КУпАП, яка доведена повністю, тому вважає, що стосовно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 163-2 КУпАП у виді штрафу.
Застосування судом до ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.
З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 23, 33, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 163-2 КУпАП за несвоєчасне подання платіжного доручення по податку на додану вартість за вересень 2025 року закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 163-2 КУпАП за несвоєчасне подання платіжного доручення по податку на додану вартість за жовтень 2025 року і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст. 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя      Р.Г. Равлінко