Справа № 161/12533/25 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/344/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача – Кононова І. К.,
відповідача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» звернулося до суду із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого кредитодавець надав, а позичальник ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США терміном до 20 вересня 2022 року зі сплатою 12,75 процентів річних за користування кредитом.
Банк свої зобов?язання за кредитним договором виконав і надав позичальнику кредитні кошти.
21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_1 зобов?язався у випадку невиконання позичальником своїх зобов?язань за кредитним договором не пізніше двох банківських днів з моменту повідомлення його кредитором прийняти на себе зобов?язання сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор.
21 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений іпотечний договір, за умовами якого для забезпечення позичальником зобов?язань за кредитним договором іпотекодавець надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
На даний час позичальник ОСОБА_3 своїх зобов?язань за кредитним договором належним чином не виконала, а тому позивач вважає, що він має право на належний захист своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
20 лютого 2018 року між банком і ТзОВ «Ансу» був укладений договір про відступлення (купівлі – продажу) прав вимоги, за умовами якого банк відступив, а новий кредитор прийняв право вимоги до боржника за кредитним договором.
25 червня 2020 року між ТзОВ «Ансу» і ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» був укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв право вимоги до боржників за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором.
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 736,54 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 13 443,92 доларів США, заборгованість за відсотками - 6 413,45 доларів США, 3 % річних у розмірі 2 539,73 доларів США від простроченої суми 33 956,08 доларів США (період з 16.03.2019 року по 13.08.2021 року), 3 % річних у розмірі 339,44 доларів США від простроченої суми 21 178,60 доларів США (період з 13.08.2021 року по 23.02.2022 року), звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з електронних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року у цій справі у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для звернення стягнення на іпотечне майно відсутні.
Такі висновки суд відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону. 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини 1 статті 572 ЦК України та частини 1 статті 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Отже, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Конституційний Суд України у Рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.
Стаття 590 ЦК України регулює звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.
Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження 14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).
Судом за матеріалами справи встановлено, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № Ф1-07/56393-07, за умовами якого банк надав, а позичальник ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США терміном до 20 вересня 2022 року з оплатою по процентній ставці 12,75 процентів річних (а. с. 10-12).
Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору забезпечення виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека), а саме трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 35,00 кв. м.
21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 (поручитель) був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов?язується перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов?язань за кредитним договором (а. с. 17, 18).
Цього ж дня 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, за умовами якого для забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав банку в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 35,0 кв. м.
Згідно з пунктом 3 іпотечного договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки (квартири) згідно з актом опису майна, що передається в іпотеку, від 21 вересня 2007 року складає 339 840,00 грн (а. с. 19-21).
Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно, ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» посилався на невиконання позичальником умов кредитного договору та надав суду розрахунок, відповідно до якого розмір заборгованості складає 22 736,54 доларів США, з яких 13 443,92 доларів США – заборгованість за тілом кредиту; 6 413,45 доларів США – заборгованість за процентами; 2 539,73 доларів США – 3 % річних від простроченої суми 33 956,08 доларів США; 339,44 доларів США – 3 % річних від простроченої суми 21 178,00 доларів США.
Разом з тим судом встановлено, що постановою Волинського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/8829/19 за позовом ТзОВ «Ансу», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено змінити заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» (ЄДРПОУ 41874691, 02094, м. Київ, вул. Магніторська, 1) як правонаступника ТзОВ «Ансу» (код ЄДРПОУ 36757541) заборгованість за кредитним договором № Ф1-07/56393-07 від 21 вересня 2007 року в розмірі 21 178,60 доларів США, з яких 13 443,92 доларів США - заборгованість за тілом кредиту та 7 734,68 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» (ЄДРПОУ 41874691, 02094, м. Київ, вул. Магніторська, 1) як правонаступника ТзОВ «Ансу» (код ЄДРПОУ 36757541) заборгованість за кредитним договором № Ф1-07/56393-07 від 21 вересня 2007 року в розмірі 12 777,48 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» (ЄДРПОУ 41874691, 02094, м. Київ, вул. Магніторська, 1) як правонаступника ТзОВ «Ансу» (код ЄДРПОУ 36757541) 10 797,70 гривень судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» (ЄДРПОУ 41874691, 02094, м. Київ, вул. Магніторська, 1) як правонаступника ТзОВ «Ансу» (код ЄДРПОУ 36757541) 2 502,42 гривень судового збору за подання позовної заяви.
Приватний виконавець Виконавчого округу Волинської області Пирога С. С. своїм листом повідомив адвоката Носкова О. М. про те, що станом на 28 серпня 2024 року в межах виконавчого провадження № 62422978 з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» було стягнуто еквівалент 22 548,47 доларів США та 6 650,06 гривень судового збору. Станом на 28 серпня 2024 року в межах виконавчого провадження № 62482220 з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» було стягнуто еквівалент 1 321,23 доларів США та 6 650,06 гривень судового збору. Залишок заборгованості в межах виконавчих проваджень № 62422978 та № 62482220 складає 10 086,38 доларів США (а. с. 41).
Таким чином судом встановлено, що залишається непогашеною заборгованість за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 , у розмірі 10 086,38 доларів США.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем до загального розміру заборгованості за кредитним договором безпідставно включено 3 % річних від простроченої суми.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За положеннями статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 
У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Крім того судом встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» не зверталося до суду із позовом про стягнення з позичальника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми, а тому визначений позивачем розмір 3 % річних не може бути включений у розрахунок заборгованості за кредитним договором.
З врахуванням того, що судовим рішенням з позичальника ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 178,60 доларів США, стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 777,48 доларів США та того, що станом на 28 серпня 2024 року з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» було стягнуто еквівалент 22 548,47 доларів США, а також станом на 28 серпня 2024 року з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» стягнуто еквівалент 1 321,23 доларів США, у зв?язку з чим непогашеною залишається заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 086,38 доларів США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на іпотечне майно, а саме на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді