Справа № 191/3793/24 
Провадження № 1-кп/191/338/24

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року       м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді       ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 , 
прокурора        ОСОБА_3 ,
обвинуваченого       ОСОБА_4 ,
захисника          ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12024041390000435 відносно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, не працює, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, 

ВСТАНОВИВ: 
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним 
18 травня 2024 року приблизно о 08.30 годин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на задньому пасажирському сидінні автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 , що був розташований навпроти буд. №35 по вул. Садовій в м. Синельникове Дніпропетровської області, де у нього раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 .
Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині – потерпілому ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання смерті потерпілого ОСОБА_6 , 18.05.2024 р. приблизно о 08 годині 40 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), на ґрунті особистих неприязних відносин, витягнувши зі своєї сумки та тримаючи у своїй правій руці розкладний ніж, намагався нанести удар у ліву бокову частину шиї потерпілого. Після чого, потерпілий ОСОБА_6 , захищаючись, своєю правою рукою блокував нанесення удару ножем у життєво важливий орган - шию, після чого свідок ОСОБА_7 обома руками схопив праву руку ОСОБА_4 , із затиснутим у ній ножем, відтягнув її від шиї потерпілого ОСОБА_6 , тим самим перешкодив подальше нанесення удару ножем потерпілому, спричинення йому тілесних ушкоджень, та доведенню ОСОБА_4 свого злочинного умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 до кінця.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді поверхневої різаної рани шкіри в ділянці внутрішнього кінця лівої ключиці та поверхневої різаної рани шкіри внутрішньої поверхні правої кисті, які за своїм характером, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки їх припинив потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_7 .

Позиція сторони обвинувачення
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, зазначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначив, що показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_4 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість останнього у незакінченому замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, поза розумним сумнівом.
Відтак, прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, зарахувавши у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 18.05.2024 року по 18.07.2024 року.

Позиція сторони захисту
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що 18.05.2024 року він з дружиною йшов по вулиці Садовій на ринок. Біля них різко зупинився білий автомобіль. Вискочило двоє чоловіків у військовій формі, не представилися та почали вимагати документи у нього. Він надав службове посвідчення охоронця, але один з них вихопив посвідчення і сказав, що це не ті, документи. Почали бити його та посадили до автомобіля на пасажирське сидіння зі сторони водія, а біля нього поруч сів один з них. Він (обвинувачений) дістав телефон, але у нього його забрали і викинули з автмообіля. Він хотів дістати з сумки інший телефон, але там був також ніж. Він випадково витягнув телефон разом з ножем і при цьому випадково натиснув кнопку на ножі, внаслідок чого він розкрився, і в цей момент хтось закричав «Ніж!». Після цього у нього забрали і телефон, і ніж, і сумку. Взагалі у нього не було умислу убивати, бо потерпілий його взагалі не чіпав. Він визнає, що наніс легкі тілесні ушкодження, коли у нього забирали ніж. У нього не було сил терпіти. Ті особи нанесли йому тілесні ушкодження і порушили свої обов`язки. Вважає, що він не винен. Працює в «Інтерпайпі» та до кримінальної відповідальності не притягувався.
Відповідаючи на питання прокурора обвинувачений пояснив, що потерпілий з автомобіля не виходив. До нього підходили двоє чоловіків: один високого зросту, а інший – меншого. У сумці був ніж для нарізання продуктів, яким він користувався під час робочої зміни. У руках у нього були телефон, ліхтарик і ніж. Коли діставав ці речі, то ніж розкрився. Ніж намагалися забрати ті, хто був біля нього і біля водія. Просто забрали ніж і викинули його з автомобіля разом з телефоном. Телефон у нього маленький, кнопочний з 2019 року. Телефон та ніж відрізнялися між собою. Вони лежали в одному відділенні сумки. Один з чоловіків був біля його дверей, а потім сів поруч з ним. У цих чоловіків була зброя. Він не перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідаючи на питання захисника обвинувачений пояснив, що з ним була ОСОБА_9 . Ті чоловіки, що підійшли до них посвідчення не надавали, а одразу почали вимагати документи у нього. При цьому у них не було ні бодікамер, ні будь яких розпізнавальних знаків. Після того, як він надав своє посвідчення охоронця, то його почали бити та тягнути у автомобіль. У нього були садна на лобі, лікті, спині та зламані ребра. Його відмовлялися брати у слідчий ізолятор, тому повезли у лікарню у м.Дніпро, де встановили переломи, потім його прийняли у СІ, де він був 25 днів у лікарні. Визнає, що можливо був неправий, що дістав ніж. Якби не було ножа, то він міг руками захищатися. Вважає, що його побили та намагалися викрасти. Він відчував сильний біль.
Відповідаючи на питання суду обвинувачений пояснив, що визнає, що ножем подряпав ОСОБА_6 . У автомобілі він (обвинувачений) сидів чітко за місцем водія, де перебував ОСОБА_6 . Ножем махав аби як. Ніж при цьому у нього не відтягували, а просто забирали. У дружини був телефон з собою. ОСОБА_6 при всіх подіях не бив його та усних погроз не було. Він (обвинувачений) не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він не розумів, що то були працівники ТЦК, можливо це були злочинці. При ньому було лише службове посвідчення охоронця. Йому було відомо, що всі чоловіки повинні бути з військово-обліковими документами, але у нього їх з собою не було. ВЛК проходив у 2023 році, але до кінця не пройшов. Ті особи йому не повідомили, що вони їдуть у ТЦК.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5  у судовому засіданні зазначила, що обвинувачений не визнає замах на вбивство. Це був перший день, коли набрали чинності зміни до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». І цим законом не передбачено застосування сили. У матеріалах справи є розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 щодо проведення призову людських мобілізаційних ресурсів, але вони мали діяти в межах закону. Представники ТЦК вчинили незаконні дії відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та при цьому навіть свої посвідчення не пред`явили. Вони побили його, чим завдали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зокрема, згідно з додатковим висновком експерта ОСОБА_4 було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження. Також, коли обвинуваченого відмовилися приймати в слідчий ізолятор, то у лікарні були виявлені переломи ребер. Ці обставини спростовують ту інформацію представників ТЦК, що обвинувачений добровільно сів до автомобіля, і підтверджують те, що вони перевищили свої службові повноваження. Обвинувачений діяв у стані необхідної оборони, що визначена ст.36 КК України, та крайньої необхідності, що передбачена ст.39 КК України. Він намагався себе захистити. Обвинувачений визнає нанесення ним потерпілому легких тілесних ушкоджень. Тому його дії мають бути перекваліфіковані на ч.1 ст.125 КК України і призначено мінімальне покарання.

Досліджені судом докази
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 18 числа, але вже місяць не пам`ятає, ніби-то влітку був наказ про відрядження для здійснення мобілізаційних заходів на території Синельниківського району. Він, ОСОБА_7 та ще один солдат, який вже звільнився, вибули у розпорядження начальника Синельниківського РТЦК. Задача полягала у виявлені порушників військового обліку. Вони перевірили декілька осіб, але вони не виявилися порушниками. Потім ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_4 , але він агресивно відреагував на це. Його запросили до автомобіля. Він (потерпілий) сів на водійське місце і почув як ОСОБА_11 крикнув «ніж» і в цю мить помітив руку з ножем і схопив руку обвинуваченого.
Відповідаючи на питання прокурора потерпілий пояснив, що він був за кермом автомобіля, нападник сидів за ним, а ОСОБА_11 був поруч з обвинуваченим. ОСОБА_7 у цей момент ще не сів до автомобіля. Автомобіль був «Рено Кенго». Ніж він помітив боковим зором: коли почув крик «ніж», то побачив руку з ножем і відреагував, схопивши її. При цьому відчув ніж на своїй шиї. Від цього була подряпина, глибокого розрізу не було. Він (потерпілий) лівою рукою почав відводити руку обвинуваченого, а ОСОБА_7 в цей час збирався сідати до авто на переднє пасажирське місце і почав допомагати відтягнути руку з ножем та в цей час також порізався об ніж. Після того, коли забрали у обвинуваченого ніж він ніби заспокоївся, але ще спробував накинути лямку сумки на автомат. Вікно в автомобілі було відкрите і він чув, що ОСОБА_7 , коли підійшов до ОСОБА_4 , представився. У нього (потерпілого) була зброя – ПМ, а хлопці були з автоматами. Якби хлопці не відреагували та не допомогли, то він міг і вбити його. Після цих подій він (обвинувачений) з автомобіля не виходив. Взагалі то ніж перший побачив ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_7 допомагав відтягнути руку. Вони застосовували силу, але він не випускав ніж, а зробив це лише тоді, коли вони приклали максимальну силу. При цьому, коли ніж відтягнули від шиї, він його не випускав, а порізав ще й переднє пасажирське сидіння.
Відповідаючи на питання захисника потерпілий пояснив, що обвинуваченого запросили до транспортного засобу після того як перевірили наявність документів, але він не мав при собі військово-облікових документів. У них на той момент не було бодікамер. У кожного з них було посвідчення представника комендатури. Він не бачив, щоб ОСОБА_7 та інша особа наносили тілесні ушкодження обвинуваченому. Він допомагав обвинуваченому пройти до автомобіля, бо він був у стані алкогольного сп`яніння – 1,7 проміле, як потім дізнався. ОСОБА_4 не був проти сісти до автомобіля. Він себе поводив агресивно, коли йому сказали показати документи, але він сказав, що йому все одно, тому його посадили до автомобіля. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи те, що він (потерпілий) відчув на своїй шиї лезо ножа, то думає, що ОСОБА_4 хотів його вбити. Вважає, що не перевищував свої службові повноваження, а виконував наказ свого керівництва. У поліції бачив у ОСОБА_4 синець під оком, але звідки він взявся він не бачив. Ніж був розкладний з лезом приблизно 12-15 см та дерев`яною накладкою. Позаду з ОСОБА_4 сидів ОСОБА_12 . Перед тим як замахнутися ножем ОСОБА_4 щось пробурмотів. Вони пропонували жінці обвинуваченого проїхати з ними, але вона була в якомусь ступорі та інертна до ситуації. Після того, що сталося, він зателефонував на лінію 102 та своєму командуванню. Коли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спілкувалися з обвинуваченим, то ніхто не застосовував силу. ОСОБА_13 його сумку, а потім - її сумку, бо, мабуть, трохи перелякалися. Він злякався, коли відчув лезо ножа на своїй шиї, але не хотів би, щоб обвинуваченого засудили до позбавлення волі за цією статтею. Вважає, що вчиняти дії щодо нього (потерпілого), як щодо особистості, не було підстав, але так як він був у формі ЗСУ, то обвинувачений так вчинив.
Відповідаючи на питання суду потерпілий пояснив, що коли почув крик і блиснув ніж, то встиг схопити його руку. Крові не було. Не може виключати, що він хотів прикласти ніж до шиї.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що 18.05.2024 року приблизно о 9.00 годині вони з обвинуваченим вийшли на вулицю ОСОБА_14 . З «бусика» вийшли дві особи без розпізнавальних знаків. Чоловік показав документи, вони їх вихопили, повалили його, почали бити, вийшов третій, затягнули чоловіка в автомобіль, потім двері відчинилися, викинули ніж і розірвану сумку чоловіка, у неї забрали сумку.
Відповідаючи на питання прокурора свідок пояснила, що 6 років живе з ОСОБА_4 . У той день він алкоголь не вживав. Вони спитали: «Ваші документи?». Він надав посвідчення охоронця. Двоє осіб підходило. Бити почали, бо, мабуть, почав чинити опір. Перший вдарив ногами молодий високий. Спочатку вони вдвох його звалили на землю, а потім почали бити по ребрах і нижче та тягнути в автомобіль. 5-10 хвилин били його. Що він у цей час говорив вона вже не пам`ятає. Вона нічого не говорила. Третій вийшов з водійського місця, коли вже ОСОБА_4 почали тягнути до автомобіля. Вони намагалися його підняти і посадити до автомобіля. Його посадили позаду за водійським сидінням. Потім двері відчинилися і викинули ніж, також вийшов молодий, високий і викинув сумку. Молодий, високий сів біля чоловіка, водій сів, а третій, де сів вже не пам`ятає. Її чоловік взагалі не виходив з автомобіля. Чоловік мав маленький розкладний ніж. Він постійно з ним ходив, бо на роботі буває щось треба порізати. Вони пропонували їй проїхати до ТЦК разом з ОСОБА_4 , коли вже посадили його до автомобіля.
Відповідаючи на питання захисника свідок пояснила, що вони підійшли, не представилися і у них були автомати. Вони вихватили посвідчення, ОСОБА_4 зробив крок назад і вони повалили його на землю. Яким чином вони це зробили вже не пам`ятає. Потім вони вихопили її сумку і викинули. Вона була за 2 кроки від автомобіля. Молодий, високий сказав: «Дайте її сюди, бо може у вас там бомба». На ОСОБА_4 була кров біля рота, подряпин і синяків не було, але він був червоний. Тоді ОСОБА_4 був у робочій куртці. У нього були зламані ребра і там же були синяки, але з якого боку вона не пам`ятає. Ніяких ліків він не приймав.
Відповідаючи на питання суду свідок пояснила, що вона не бачила, щоб ОСОБА_4 того дня вживав алкоголь. Запаху алкоголю від нього не було. Особи, що підійшли до них, були у військовій формі. Він дістав документи. Вона вже не пам`ятає, які слова він при цьому говорив. ОСОБА_4 писав заяву в поліцію щодо його побиття.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що, здається, 18.05.2024 року він був вдома. Йому зателефонувала ОСОБА_16 – співмешканка його сина і сказала, що його сина арештували, бо він поранив когось з ТЦК. Він пішов у поліцію, де йому сказали, що сина повезли на обстеження. Він там сидів і чекав. Коли сина привезли, то він побачив у нього садна та кров, і він йшов зігнутий, бо як потім з`ясувалося у нього були поламані ребра. Слідчий дозволив йому пройти до сина, де він повідомив, що його били і в автомобілі він захищався.
Відповідаючи на питання захисника свідок пояснив, що у сина був пригнічений стан, коли його у поліцію доставили. Син не конфліктний та любить тварин. Він з військовими не спілкувався та конфліктів не було раніше. Потерпілого він не знає, двоє з тих військових намагались з ним (свідком) сваритися. Син не планував замах на вбивство. Ніж він брав з собою на роботу – це знає зі слів сина.
Відповідаючи на питання суду свідок пояснив, що йому відомо, що син проходив медичну комісію. Він у сина не питав і не знає, чи у нього є військово-облікові документи. Йому не відомо, чи показував син працівникам ТЦК військово-облікові документи. Також йому не відомо, чому син не намагався втекти і чи було кримінальне провадження щодо нанесення тілесних ушкоджень його сину. Чи була у сина бронь він не знає. Відстрочки від служби у сина не було. Син інколи вживав алкоголь.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він вже не пам`ятає дату подій. У них було відпрацювання і їх направили до м.Синельникове. ОСОБА_17 вийшов з автомобіля і підійшов до чоловіка, щоб спитати військово-облікові документи. Потім побачив якусь сутичку. ОСОБА_18 вийшов з автомобіля. Вони повернулися до авто разом з цим чоловіком. Побачив у цього чоловіка ніж і крикнув про це.
Відповідаючи на питання прокурора свідок пояснив, що ОСОБА_6 був за кермом, він за ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 – поруч з ним. ОСОБА_7 ще не встиг сісти до автомобіля. Двері не були замкненими. Він закрив двері, повернувся і побачив ніж у руках ОСОБА_4 . У ОСОБА_7 з ОСОБА_4 був якийсь конфлікт, але коли він вийшов з автомобіля, то вони вже йшли до автомобіля. ОСОБА_4 був п`яний та висловлювався нецензурно.
Відповідаючи на питання захисника свідок пояснив, що старшим групи був ОСОБА_6 . Йому (свідку) командир наказав їхати з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Він проходив службу, у нього не було посвідчення і він особисто не вручав повістки. Бодікамер у них не було. Щодо повісток не знає, бо не бачив. Перший вийшов ОСОБА_17 . Потім, коли він (свідок) повернув голову то побачив конфлікт між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і жінкою. Вийшов з автомобіля ОСОБА_6 . Коли вийшов він, то побачив, що вони повертаються до автомобіля. ОСОБА_4 сам сів у автомобіль – посередині заднього пасажирського сидіння. ОСОБА_4 не погрожував вбивством ОСОБА_6 . Чому обвинувачений себе так повів йому не відомо. Він (свідок) не наносив обвинуваченому тілесні ушкодження та не допомагав його садити до автомобіля.
Відповідаючи на питання обвинуваченого свідок пояснив, що до нього підійшов високий чоловік – ОСОБА_7 .
Відповідаючи на питання суду свідок пояснив, що він побачив як ОСОБА_4 замахується ножем на ОСОБА_6 . З ним проводили слідчий експеримент.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що під час виконання службових обов`язків він, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 прибули до м.Синельникове в складі мобілізаційної групи. Під час патрулювання виявили чоловіка мобілізаційного віку. Вийшли та розпочали мобілізаційні заходи. Чоловік почав знімати їх на телефон. Його попередили, але він документи не надав. ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля, ОСОБА_4 сів за ним. Коли він (свідок) відкривав передні пасажирські двері, то почув крик про ніж і побачив, що ОСОБА_6 тримає руку ОСОБА_4 з ножем. ОСОБА_8 намагався перешкодити обвинуваченому. Він (свідок) також почав відтягувати руку ОСОБА_4 від шиї ОСОБА_6 . ОСОБА_4 порізав його руку та сидіння порізав. Коли нарешті забрали у нього ніж, то він намагався схопити ремінь. Викликали поліцію. ОСОБА_4 весь час знаходився у автомобілі.
Відповідаючи на питання прокурора свідок пояснив, що це відбувалося близько 10.00 години. Вони перебували у службовому автомобілі «Рено Кенго». ОСОБА_4 посадили позаду. ОСОБА_6 сів за кермо. ОСОБА_8 був зліва за водійським сидінням. Ніж був у правій руці ОСОБА_4 . ОСОБА_8 крикнув про ніж і він його побачив. У ОСОБА_4 був чітко виражений запах алкоголю. Він не бачив, щоб хтось перешкоджав ОСОБА_4 вийти з автомобіля. Двері справа були зачинені. ОСОБА_4 поводив себе агресивно. З 24.02.2022 року бере участь в мобілізаційних заходах.
Відповідаючи на питання захисника свідок пояснив, що вони були одягнені у військову форму з нашивками сухопутних військ. У нього було посвідчення. Бодікамер у них тоді не було. Він не був старшим групи, тому не може відповісти, чому не було бодікамер. Вони сповістили ОСОБА_4 , що він військовозобов`язаний, перевіряли документи та у разі виявлення порушення мали право запросити прослідувати до ТЦК. ОСОБА_4 сказав, щоб вони йшли на три букви. Людина в стані алкогольного сп`яніння немає відстрочки. Це був травень 2024 року. Він не надав жодних військово-облікових документів. Перша боротьба була тоді, коли у руці ОСОБА_4 був ніж, а друга – коли він намагався накинути ремінь на зброю. Він почав чинити опір у самому автомобілі. До нього не застосовувалась сила. У ОСОБА_6 на шиї була гематома, а у нього – порізана рука і палець. ЗСУ – це державна служба і мало хто бажає самостійно проходити службу. Крім того, алкоголь також впливав на ОСОБА_4 . Він перебував на задньому сидінні до приїзду поліції. Не бачив у ОСОБА_4 жодних тілесних ушкоджень. Також не чув від нього погроз вбивством. У нього був невеликий ніж, мабуть, розкладний. До поліції з приводу тілесних ушкоджень обвинуваченого його не викликали.
Відповідаючи на питання суду свідок пояснив, що до автомобіля ОСОБА_4 потягнув ОСОБА_6 . Він не бачив, хто садив до автомобіля обвинуваченого, але він йшов самостійно. У дружини сумку забирали. Він не бачив і не чув, що говорили в автомобілі.
У ході судового розгляду були також досліджені наступні письмові докази:
- протокол огляду місця події від 18.05.2024 року, згідно з яким було зафіксовано обстановку та обставини після скоєння кримінального правопорушення. Зокрема, на асфальті біля автомобіля «Renault» виявлено ніж з металевим розкладним лезом довжиною 10,5 см. У салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні в нижній частині з лівого боку виявлено різане пошкодження оббивки сидіння довжиною близько 24 мм (аркуші 10-11 тому 2);
- витяг з наказу №124 від 17.05.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) про відрядження молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , старшого сержанта ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_8 та інших до ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18.05.2024 року до окремого розпорядження з метою проведення оповіщення військовозобов`язаних для уточнення військово-облікових даних (аркуші 28-29 тому 2); 
- висновок судово-медичної експертизи №177 від 18.05.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 встановлено поверхнева різана рана шкіри в ділянці внутрішнього кінця лівої ключиці; поверхнева різана рана шкіри внутрішньої поверхні правої кисті. Наведені судово-медичні експертні дані щодо характеру, численності і локалізації, наявних у обстеженого тілесних ушкоджень можуть свідчити про те, що вони є наслідком не менш як 2-х контактів з твердим, пласким, гостро-ріжучим предметом, що не виключає ймовірності строків і механізму спричинення, вказаних в постанові слідчого і самим обстеженим, тобто 18.05.2024 р., від дії леза клинка ножа, або будь-якого іншого предмету з подібними властивостями контактуючої частини. На момент проведення обстеження, вище згадані поверхневі різані рани шкіри грудної клітки і правої кисті, за своїм характером, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (аркуші 34-35 тому 2);
- висновок судово-медичної експертизи №178 від 18.05.2024 року, згідно з яким у ОСОБА_7 встановлено дві поверхневі різані рани шкіри в ділянці тильної поверхні правої кисті; синці передньої поверхні грудної клітки справа. Судово-медичні експертні дані щодо характеру, численності і локалізації, наявних у обстеженого тілесних ушкоджень можуть свідчити про те, що вони є наслідком не менш як 2-х контактів з твердим, пласким, гостро-ріжучим предметом, що не виключає ймовірності строків і механізму спричинення, вказаних в постанові слідчого і самим обстеженим, тобто 18.05.2024, від дії леза клинка ножа, або будь-якого іншого предмету з подібними властивостями контактуючої частини (аркуші 43-44 тому 2); 
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №28, складений об 11.00 годині 18.05.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (аркуш 74 тому 2);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.05.2024 року за участі потерпілого ОСОБА_6 , згідно з яким останній на фото №4 впізнав чоловіка, який 18.05.2024 року в салоні автомобіля «Renault Kangoo» НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , застосовуючи ніж, намагався позбавити його життя (аркуші 106-107 тому 2);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.05.2024 року за участі свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого останній на фото №4 впізнав чоловіка, який 18.05.2024 року в салоні автомобіля «Renault Kangoo» НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , застосовуючи ніж, намагався позбавити життя ОСОБА_6 (аркуші 108-109 тому 2);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.05.2024 року за участі свідка ОСОБА_8 , згідно з яким останній на фото №4 впізнав чоловіка, який 18.05.2024 року в салоні автомобіля «Renault Kangoo» НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , застосовуючи ніж, намагався позбавити життя ОСОБА_6 (аркуші 110-111 тому 2);
- протокол слідчого експерименту від 21.05.2024 р. з відеозаписом за участі потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , відповідно до якого останні відтворили обставини та обстановку, вчиненого ОСОБА_4 замаху на вбивство ОСОБА_6 (аркуші 112-114 тому 2);
- протокол слідчого експерименту від 06.06.2024 р. з відеозаписом за участі підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , згідно з яким підозрюваний відтворив обставини та обстановку подій 18.05.2024 року (аркуші 121-122 тому 2);
- висновок судово-медичної експертизи №179 від 18.05.2024 року (аркуші 65-66 тому 2) та висновок судово-медичної експертизи №239 від 09.07.2024 року (додатковий до висновку №179) (аркуші 170-172 тому 2) відповідно до яких у ОСОБА_4 встановлено синці обличчя в ділянці лівої носо-губної складки і лівої щоки; синець у завушній ділянці голови зліва; поширене садно шкіри на задньо-боковій поверхні грудної клітки справа; садно шкіри в проекції остистого відростку 9-го грудного хребця; садно шкіри на задній поверхні лівого передпліччя. За даними додатково (09.07.2024 року) представленої медичної довідки 105/№24 від 20.05.2024 року (о 19.30 годині) виданої на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (назва установи не вказано), відомо, що у нього має місце: «Садна, синці тулуба праворуч. Забій грудини та тулуба праворуч. Перелом IV, V, VI ребер праворуч». Вище наведені судово-медичні експертні дані щодо характеру, численності і різноманітної локалізації, наявних у обстеженого тілесних ушкоджень, можуть свідчити про те, що вони є наслідками не менш як 6-ти контактів з тупим, твердим травмуючим предметом (предметами) з обмеженою і переважаючою контактуючою поверхнею, що не виключає ймовірності строків і механізму спричинення, вказаних в постанові слідчого і самим обстеженим, тобто 18.05.2024 року, від дії кистей рук людини, стулених в кулак, певної площини (поверхня землі, асфальтової дороги, тощо), або будь-якого іншого предмету з подібними властивостями контактуючої частини. Таким чином, враховуючи дані додатково представленої медичної документації, тілесні ушкодження правої половини грудної клітки у вигляді садна шкіри з переломами підлеглих І?,У,УІ ребер праворуч, за своїм характером, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 доба) - (п.2.2.2 правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року). Інші ушкодження, встановлені у ОСОБА_4 , у вигляді синців лівої носо-губної складки, лівої щоки, завушної ділянки голови зліва, садна шкіри в проекції остистого відростку 9-го грудного хребця та садна шкіри на задній поверхні лівого передпліччя, за своїм характером, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року). Судово-медичні експертні дані щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень, встановлених на тілі ОСОБА_4 , не виключають ймовірності механізму спричинення, представленого потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 21.05.2024 р.; 
- висновок додаткової судової-медичної експертизи №231 від 04.07.2024 року, відповідно до якого судово-медичні експертні дані щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень, встановлених на тілі потерпілого ОСОБА_6 , не виключають ймовірності механізму спричинення, представленого самим потерпілим під час проведення слідчого експерименту від 21.05.2024 р. (аркуші 137-138 тому 2);
- висновок додаткової судової-медичної експертизи №232 від 04.07.2024 року, згідно з яким судово-медичні експертні дані щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень, встановлених на тілі потерпілого ОСОБА_6 , не виключають ймовірності механізму спричинення, представленого свідком ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 21.05.2024 (аркуші 140-141 тому 2);
- висновок судово-психіатричної експертизи №410-к від 29.07.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 у період інкримінованого йому діяння будь-який психічний розлад не виявляв і в даний час не виявляє. У період інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії і керувати ними (аркуші 166-168 тому 2);
- копію протоколу прийняття заяви від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо прийняття заходів до осіб у військовій формі, які 18.05.2024 року близько 8:00-8:30 години завдали йому тілесні ушкодження по вул.Садовій у м.Синельникове поблизу будинку №35, а також незаконно позбавили волі, а саме силою утримували в автомобілі проти його волі (аркуші 113-114 тому 1);
- витяг з ЄРДР за номером кримінального провадження 12024046390000134 від 16.06.2024 року за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_4 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень 18.05.2024 року, у якому вказано наслідок розслідування кримінального правопорушення: закрито за п.2 ч.1 ст.284 КПК України 30.11.2024 року (аркуш 117 тому 1).
Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду стороною захисту, яка була вільна у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, інші матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих і процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

Висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність
Відповідно до ч.1 ст.15 КК України та положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Відповідно до ч.3 ст.15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду у своїх рішеннях (№5-32кс12 від 31.01.2012 р., №5-26кс13 від 4.07.2013 р., №5-46кс13 від 14.11.2013 р., №5-10кс14 від 26.06.2014 р., №5-32кс14 від 11.12.2014 р.) неодноразово висловлювала правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Оцінюючи позицію обвинуваченого ОСОБА_4 в тій частині, що він не мав умислу позбавити життя потерпілого та випадково зачепив шию потерпілого ножем суд дійшов наступних висновків.
У даному випадку способом спричинення тілесних ушкоджень потерпілому є їх заподіяння за допомогою колюче-ріжучого предмету, а саме ножа, який складається з леза та руків`я, при цьому довжина леза становить 10,5 см.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого, потерпілого та свідків, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як у момент події, так і до цього конфлікту не було. Потерпілий сів на водійське сидіння автомобіля і був повернутий до обвинуваченого спиною та не міг бачити дій обвинуваченого і, лише почувши крик про ніж та повернувшись, зміг побачити лезо ножа та схопити руку обвинуваченого.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись позаду потерпілого ОСОБА_6 , мав достатній час та можливість оцінити ситуацію, врахувати те, що він застосовує ніж для нанесення ударів, та обрати будь-яку ділянку тіла потерпілого для нанесення шкоди, проте намагався нанести удар саме в область шиї. Тобто обвинувачений свідомо обрав для нанесення удару життєво важливий орган тіла людини, яким є шия. 
Крім того, щодо пояснень обвинуваченого, що він дістав телефон, але у нього його забрали і викинули з автомобіля, після чого він хотів дістати з сумки інший телефон, але там був також ніж, і він випадково витягнув телефон разом з ножем і при цьому випадково натиснув кнопку на ножі, від чого він розкрився, а тілесні ушкодження потерпілому були завдані також випадково, коли у нього забирали ніж, суд вважає спробою обвинуваченого уникнути відповідальності та розцінює як спосіб захисту, адже вони спростовуються показаннями всіх свідків. Зокрема, і свідок ОСОБА_9 пояснювала, що після того як обвинуваченого посадили у автомобіль двері відчинилися, викинули ніж і розірвану сумку чоловіка. Тобто двері відчинялися не двічі, щоб викинути перший телефон, а потім другий телефон і ніж, які ніби-то були у руках обвинуваченого в момент нанесення удару, а лише раз, щоб викинути ніж та інші речі.
Таким чином, характер, послідовність і динамічність дій  ОСОБА_4 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого та механізм їх спричинення, а особливо знаряддя злочину, збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК і свідчать про те, що обвинувачений у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 та не зміг вчинити для цього необхідні дії, оскільки потерпілий ОСОБА_6 , захищаючись, та свідок ОСОБА_7 , протидіючи, припинили подальші дії обвинуваченого, чим запобігли смертельному наслідку.
Зокрема, суд бере до уваги свідчення як потерпілого ОСОБА_6 , так і свідка ОСОБА_7 , про те, що обвинувачений ОСОБА_4 , замахнувшись ножем в область шиї потерпілого, встигнувши дістати ножем до шиї і отримавши перешкоди у вигляді силової протидії руками потерпілого та свідка, не припиняв свої дії та не послаблював свою руку, яка тримала ніж, до того часу доки вказані особи не приклали максимальну силу та не відвели його руку, що свідчить про те, що він намагався довести свій умисел до кінця попри перешкоди.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , що виразились у незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), суд кваліфікує за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України. Вказане діяння, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Доводи сторони захисту щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення у стані необхідної оборони та крайньої необхідності є неспроможними виходячи з наступного.
Відповідно до статті 36 Кримінального кодексу України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Згідно зі ст.39 КК України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.  Перевищенням меж крайньої необхідності є умисне заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо така шкода є більш значною, ніж відвернена шкода.  Особа не підлягає кримінальній відповідальності за перевищення меж крайньої необхідності, якщо внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, що загрожувала, вона не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці.
Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних щодо перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони або крайньої необхідності в розумінні статей 36 та 39 Кримінального кодексу України, у той час, коли він перебував на пасажирському сидінні автомобіля, тим більше, що потерпілий ОСОБА_6 перебував на сидінні водія і жодних протиправних дій відносно ОСОБА_4 не вчиняв.
При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 пояснював що представники ТЦК, але не ОСОБА_6 , до нього застосували фізичну силу, він подав відповідну заяву до поліції, було внесено про це відомості до ЄРДР, однак ще 30.11.2024 року кримінальне провадження було закрито за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також суд бере до уваги, що захист обвинуваченого здійснювала та здійснює адвокат ОСОБА_5 і у разі незгоди з прийняттям рішення про закриття вказаного кримінального провадження на стадії досудового розслідування сторона захисту мала можливість звернутися до слідчого судді з відповідною скаргою, але жодних письмових доказів щодо цього суду надано не було, що свідчить про їх згоду з відповідним рішенням. 

Призначення покарання
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, допитавши потерпілого, свідків, обвинуваченого та дослідивши безпосередньо в судовому засіданні письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , дані ними безпосередньо в судовому засіданні, хоча і мають незначні протиріччя, але є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення і дані про особу винного, який раніше несудимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п.13 ч.1 ст.67 КК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив замах на особливо тяжкий злочин проти життя особи, то суд, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.
За глибоким переконанням суду, саме така міра покарання є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Інші питання, що вирішуються судом
Витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов потерпілим до суду не подавався.
Враховуючи, що відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але його дія закінчилась та обвинувачений добросовісно виконував свої обов`язки пов`язані з судовим розглядом, суд вважає, що підстав для його обрання до набрання вироком законної сили немає.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна застосовувалися відповідно до ухвали слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 року, яка підлягає скасуванню.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
Строк відбуття обвинуваченим ОСОБА_4 покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання: з моменту фактичного затримання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 18.05.2024 року по 18.07.2024 року.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 року.
Речові докази:
- розкладний ніж з металевим розкладним лезом довжиною 10,5 см та рукояткою вкритою з обох боків декоративним деревом, що упакований у паперовий пакет, - знищити; 
- тканевий ремінь чорного кольору, який упаковано до паперового конверта, мобільний телефон «Xiaomi Redmi» чорного кольору у чорному чохлі, посвідчення №134 ТОВ «ВІП-ГАРАНТ» на ім`я ОСОБА_4 , дата видачі: 10.01.2022 р., гаманець чорного кольору, в середині якого грошові кошти в сумі 450 грн. та банківська карта «ПУМБ» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «Номі» чорного кольору, паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 07.09.1998 р., довідка ТОВ «ВІП-ГАРАНТ» від 01.03.2022 р., видана ОСОБА_4 , п`ять кулькових ручок, три карманні ліхтарі, тканевий чохол для ліхтарика, сумка з шкірозамінного матеріалу чорного кольору, сонцезахисні окуляри, що упаковані до сейф пакету SUD 3018302, - повернути ОСОБА_4 ; 
- ID-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , № НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , блістери з пігулками від застуди в кількості 7 шт., жіночу косметику, паперові платіжні чеки, дротові навушники білого кольору, пилочку для нігтів, гаманець чорно-бежевого кольору, в середині якого банківська картка «Кредіагрікольбанк» № НОМЕР_5 та грошові кошти в сумі 110 гривень, сумку з тканини світло-бежевого кольору, що були передані на зберігання свідку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - залишити у власності останньої.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя        ОСОБА_1