Суддя ОСОБА_1 

Справа № 644/2932/23 
Провадження № 1-кп/644/429/26 
03.04.2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2026 року м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
З участю секретаря - ОСОБА_2 
за участю прокурора – ОСОБА_3 
обвинуваченого – ОСОБА_4 
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №62023170020000382 від 06.03.2023 року за обвинуваченням:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умані Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ЗСУ у військовому званні «солдат», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 звинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ЗСУ у військовому званні «солдат», проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді гранатометника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення, діючи в порушення вимог ст.3 Конституції України, ст.ст.1,2,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.11,13,16,29,49,50,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 17 лютого 2023 року орієнтовно о 18 годині 00 хв. у місці дислокації будинку військовослужбовців управління 3 роти спеціального призначення у АДРЕСА_2 , будучи невдоволеним словами та відповідями на питання свого начальника- заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 3 роти спеціального призначення старшого лейтенанта ОСОБА_6 , здійсненими останнім у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, щодо роз`яснення вимог Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, норм раціонів харчування та розподілу у підрозділи 3 роти спеціального призначення продовольства, нехтуючи дотриманням норм військової дисципліни, відчувши удавану перевагу перед начальником та з метою принизити начальника, у присутності інших військовослужбовців 3 роти спеціального призначення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, будучи на відстані орієнтовно одного метра почав висловлювати словесні погрози заподіяння тілесних ушкоджень, а саме нанесення удару в обличчя старшому лейтенанту ОСОБА_6 з метою залякування та приниження начальника, щоб вплинути на його службову діяльність. При цьому солдат ОСОБА_4 та старший лейтенант ОСОБА_6 стояли один навпроти одного і ніяких перешкод природного або штучного походження між ними не було. ОСОБА_6 відчув реальну загрозу можливого заподіяння тілесних ушкоджень його підлеглим солдатом ОСОБА_4 , яка його об`єктивно налякала та він розумів, що ОСОБА_4 мав фактичну можливість реалізувати свою словесну погрозу та нанести йому удар в обличчя. Через декілька секунд присутні військовослужбовці, які спостерігали за вказаною ситуацією, розуміючи, що солдат ОСОБА_7 має намір довести свій умисел до кінця та нанести тілесні ушкодження своєму начальнику старшому лейтенанту ОСОБА_6 відвели солдата ОСОБА_4 від начальника на безпечну відстань.
Таким чином, органом досудового слідства дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч.4 ст.405 КК України, а саме: погроза заподіянням тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав і пояснив, що є військовослужбовцем за призовом по мобілізації з травня 2022 року в військовій частині НОМЕР_1 ЗСУ, в 2 відділенні 3 взводу 3 роти НОМЕР_2 окремого батальйону на посаді гранатометника у званні «солдат» і виконував безпосередньо бойові накази на найзапекліших ділянках фронту на той час, спочатку в Чорнобильській зоні Київської області, потім в Бахмуті, потім на Куп`янському напрямку Харківської області. Потерпілий ОСОБА_6 заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення і є йому командиром. Норми статуту йому відомі і зрозумілі. Взаємовідносини з ОСОБА_6 до цього були нормальні службові. Він зі своїми побратимами тривалий час перебували безпосередньо на позиціях, однак не були забезпечені своїм командуванням самим необхідним- питною водою, їжею, засобами зв`язку, раціями, паливно-мастильними засобами для генераторів, які не були забезпечені і були куплені власним коштом, тепловізором. Питання щодо належного забезпечення адресовали своєму безпосередньому начальнику- в.о. командира взвода- ОСОБА_8 , який не мав на них відповіді і тому 17.02.2023 року всі вони, чоловік 10-15 особового складу бійців 3 взводу, на чолі з ОСОБА_8 поїхали в село за місцем дислокації управління 3 роти з метою отримання відповідей щодо проблем з забезпечення підрозділу. Командир роти ОСОБА_9 на той час був відсутній і на вулицю до бійців вийшов відповідати на їх питання замкомроти з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_6 . Також вийшли на вулицю військовослужбовці управління роти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були на відстані приблизно 3-4 метра від них. ОСОБА_8 задавав питання по забезпеченню ОСОБА_6 , він- ОСОБА_4 стояв біля ОСОБА_8 .. Всі між собою спілкувалися на підвищених тонах, були допущені нестатутні відносини в спілкуванні та нецензурна лайка, однак він ніяких погроз, висловлювань та рухів в сторону потерпілого не виказував та не робив. Він був без зброї, тверезий, ОСОБА_6 не зміг відповісти на поставлені йому питання, та навіть сказав, що матерільно-технічне забезпечення не входить до кола його обов`язків і він цим займатися не буде. Після спілкування хлопці зрозуміли, що все без толку, махнули на все рукою і всі разом пішли до машин, загрузилися та поїхали на позиції. Його ніхто не відтягував, до автомобіля не садив, все це не відповідає дійсності. Зазначає, що питання їх незадовільного забезпечення вийшло за межі роти і наступного дня розбиратися з вказаною ситуацію неналежного забезпечення приїхало керівництво батальйону, а саме заступник командира батальону. На зборах комбат повідомив, що проблем з забезпеченням продовольством, засобами зв`язку та таке інше немає, все воно є на складах, однак командування їх роти не робить відповідних заявок. Він ОСОБА_4 звернув увагу на це командира роти Лятуринського, який був на цих зборах, якому це не сподобалось і він емоційно прореагував на зауваження командування, вийшов з залу. Саме після цього ОСОБА_6 - замом ОСОБА_12 був написаний рапорт, де він звинуватив його в погрозах набити лице. ОСОБА_12 і до цього мав до нього неприязнь, не відпускав у відпустку, позбавляв виплат, йому не подобалось, що відділення висловлює претензії щодо забезпечення бійців на « нулі», в той час коли управління всім забезпечене. Про проведене службове розслідування відносно нього він дізнався лише 12.04.2023 року, коли йому було повідомлено про підозру, його не викликали та не опитували з цього приводу, а висновок зроблений лише на підставі рапортів ОСОБА_6 та військовослужбовців управління роти ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які безпосередньо залежні від командира роти ОСОБА_12 .
Вислухавши доводи обвинуваченого, дослідивши надані суду письмові документи, покази потерпілого та свідків, суд, встановив наступне.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі. Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого – воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Про це також йдеться у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року (п.146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Статтею ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. 
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. 
На підтвердження провини ОСОБА_4 стороною обвинувачення були надані і судом безпосередньо досліджені наступні докази, а саме:
-показання потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що з лютого 2023 року 3 рота НОМЕР_2 окремого батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, в якій він займає посаду заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_2 . ОСОБА_14 знає з липня 2022 року, він виконував обов`язки командира 2 відділення 3 взводу.
17 лютого 2023 року десь між 17-18 години в будинок, де знаходився штаб роти заглянув в.о.командира 3 взводу ОСОБА_8 і спитав командира роти. Командир роти ОСОБА_12 був відсутній, тоді ОСОБА_8 попросив вийти його на вулицю та поспілкуватися з особовим складом його взводу. Він вийшов на вулицю, де стояло близько 15 військовослужбовців 3 взводу і у них були питання щодо забезпечення питною водою, їжею. Разом з ним також вийшли головний сержант роти по забезпеченню Лаба, військовослужбовці управління ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . ОСОБА_4 почав спілкуватися з ОСОБА_16 щодо підвозу води, харчування. Він в цей час спілкувався з іншими бійцями. Претензії були щодо того, що води ( 1,5 літрова пляшка на особу) та харчів не хватало на тиждень, а також не хватало радіостанцій. Потім ОСОБА_4 почав пред`являти претензії вже до нього, що він до них не заходить, не цікавиться моральним станом бійців, не знає чого не вистачає бійцям. Він став відповідати на ці претензії, на що ОСОБА_4 в нецензурній формі, говорив, що я офіцер без зірочок. Він відповів ОСОБА_14 , що це не йому вирішувати, на що останній сказав, що наб`є йому лице. Він сприйняв цю погрозу реально, так як, на його погляд, ОСОБА_4 був напідпитку, в нього був злісний погляд, та він емоційно розмахував руками під час розмови з ним, хоча й не замахувався, до нього не підходив, дистанцію не зменшував. Крім того, ОСОБА_4 був із зброєю. Потім ОСОБА_4 відвели та посадили в автомобіль. Хто і як це робив він повідомити не може, так як були сутінки. Про подію ВСП він не повідомив, освідування на стан сп`яніння ОСОБА_4 не запропонував пройти, командиру роти доповів усно ввечері. Наступного дня 18.02.2023 року замкомандира з морально-психологічного забезпечення та замкомандира батальойону з матеріально-технічного забезпечення приїжджало в роту розбиратися з питанням незабезпеченння особового складу харчуванням, водою, радіостанціями, топливом та таке інше. Спілкування було дуже емоційне. Рапорт про подію написав тільки 20.02.2023 року після спілкування з юристом ОСОБА_17 
-протокол слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого останній фактично надає показання. Останній зазначає, що ОСОБА_4 був з автоматом, який був опущений стволом вниз, руки при спілкуванні були опущені, замахів не було, руками не хватався. При розмові ОСОБА_4 емоційно жестикулював. В самому розгарі розмови ОСОБА_7 відвели в автомобіль.
- показання свідка обвинувачення ОСОБА_12 , командира 3 роти НОМЕР_2 окремого батальйона військової частини НОМЕР_1 , який пояснив, що проходить військову службу в роті з липня 2022 року, а з листопада на посаді командира роти. Характеризує ОСОБА_4 як запального бійця, який допускав претензії в його бік та емоційно виражався, що йому особисто не подобалося. ОСОБА_8 був командиром 2 відділення 3 взводу, однак фактично виконував обов`язки командира 3 взводу, а ОСОБА_4 фактично виконував обов`язки командира 2 відділення, хоча він не оформлював їх на таке призначення. Підтверджує той факт, що
Про інцидент 17.02.2023 року стало відомо зі слів ОСОБА_6 та сержанта з матеріального забезпечення ОСОБА_10 . На зборах наступного дня щодо належного матеріально-технічного забезпечення особового складу, з участю командування батальйону ОСОБА_4 висловлювався емоційно та пред`являв претензії до нього, як командира роти щодо неналежного забезпечення особового складу роти продуктами харчування та таке інше. Це йому не сподобалося і він демонстративно вийшов з зали, де проводилась нарада. До цього, після виходу з ОСОБА_18 , ОСОБА_4 декілька разів допускав в його сторону висловлювання в нецензурній формі на підвищених тонах, за що сам писав рапорти і просив його, як командира, позбавити його грошової премії в якості покарання за це. До дисциплінарної та адміністративної відповідальності він не притягувався, претензій до виконання бойових завдань не має.
-показання свідка обвинувачення ОСОБА_15 , головного сержанта 3 роти військової частини НОМЕР_1 , який пояснив, що 17 лютого 2023 року близько 17-18 год в будинок , де розміщувався штаб роти зайшов в.о. командира 3 взводу ОСОБА_8 , який хотів, щоб командир роти поспілкувався з особовим складом його взводу. Так як командира роти не було, на вулицю вийшов заступник командира ОСОБА_6 . Він також вийшов. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 пред`являли претензії ОСОБА_6 про те, що не так пишуться рапорти на матеріально-технічне та продовольче забезпечення. ОСОБА_4 має запальний характер і говорив ОСОБА_6 , що наб`є йому лице, але ОСОБА_6 реагував на це спокійно, потім всі заспокоїлися та розійшлися. 
-показання свідка обвинувачення ОСОБА_19 , механіка 3 роти управління військової частини НОМЕР_1 , який пояснив, що 17.02.2023 року близько 18 години він перебував в штабі управління 3 роти в с.Кутьківка Харківської області разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 . В цей час до управління 3 роти прибув особовий склад 3 взводу вирішувати питання по продовольству та матеріально-технічному забезпеченню, близько 10 осіб. До них на вулицю вийшов ОСОБА_6 , а також він та ОСОБА_15 . До ОСОБА_6 з погрозами підійшов ОСОБА_4 , на що ОСОБА_8 попросив його йти до автомобіля і ОСОБА_4 сам пішов.
-показання свідка обвинувачення ОСОБА_20 , старшого солдата 2 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 , який пояснив, що йому нічого не відомо щодо інциденту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Питання недостатнього матеріально-технічного забезпечення вирішують власними коштами.
-показання свідка обвинувачення ОСОБА_21 , солдата 3 взвода 3 роти військової частини НОМЕР_1 , який пояснив, що 17.02.2023 року особовий склад 3 взводу, в тому числі і він, поїхали спілкуватися з командуванням роти щодо неналежного побутового забезпечення. Командира роти не було, вийшов спілкуватися замполіт. Обговорення відбувалося на підвищених тонах всіх, хто брав участь в спілкуванні. ОСОБА_4 ніяких погроз ОСОБА_6 і іншим не висловлював, ОСОБА_4 ніхто не відтягував, зброї у ОСОБА_4 не було. Він стояв поряд з ОСОБА_4 і його не відводив, вони пішли до автомобілів разом. Бесіда закінчилася тим, що вони махнули рукою та повернулися до автомобілів та на позиції.
-показання свідка обвинувачення ОСОБА_22 , командира відділення 1 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 , який повідомив, що чув про дискусію 17.02.2023 року, очевидцем не був, більше нічого йому не відомо.
-показання свідка обвинувачення ОСОБА_23 , офіцера-психолога військової частини НОМЕР_1 , який повідомив, що проводив службове розслідування за рапортом ОСОБА_6 щодо погроз з боку ОСОБА_4 . Викликав та опитав ОСОБА_6 , а також ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які приїжджали за його викликом разом з ОСОБА_6 , так як вони були зазначені в його рапорті. ОСОБА_4 не викликав та не опитував, так як вони постійно переміщуються, немає зв`язку, немає транспорту. Інших очевидців конфлікту не встановлював та не опитував. Про те, що відносно ОСОБА_4 проводиться службове розслідування він його не повідомляв, з актом службового розслідування не знайомив. Результати службового розслідування передав юристу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_24 
-протокол огляду від 06.04.2023 року належним чином завіреного акту службового розслідування , складеного офіцером-психологом ОСОБА_25 , затвердженим 26.02.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_26 , в якому на підставі рапорта ОСОБА_6 та пояснень ОСОБА_19 та ОСОБА_15 було встановлено, що ОСОБА_4 в агресивному вигляді погрожував своєму командиру ОСОБА_6 набити лице, жестакулятивними діями провокував бійку, поводився агресивно, весь час неодноразово повторював свої погрози про побиття ОСОБА_6 , при цьому був із зброєю, із запахом алкоголю з порожнини рота. Результатом службового розслідування було запропоновано помічнику командира з правової роботи ОСОБА_17 передати матеріали розслідування до правоохоронних органів.
Крім того, судом були допитані в якості свідків захисту:
-свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що виконував обов`язки командира 3 взводу 3 роти НОМЕР_2 окремого батальйону військової частини НОМЕР_1 на протязі семи місяців до 17.02.2023 року і в цей день запропонував особовому складу взводу поїхати разом до командира роти ОСОБА_12 . Причиною стало те, що він особисто не міг відповісти побратимам щодо неналежного забезпечення їх паливом, продовольством, а також запобігти низькому моральному стану особового складу. Поїхало 10-13 чоловік. ОСОБА_12 на місці не було, до побратимів вийшов замполіт роти ОСОБА_6 , головний сержант ОСОБА_10 , старшина, водій, механік ОСОБА_13 . ОСОБА_4 стояв поряд з ним, а ОСОБА_6 стояв від нього зліва по діагоналі на відстані 1-2 метри, ОСОБА_10 стояв позаду ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не був озброєний, не був напідпитку, погроз життю та здоровью з боку ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не було. Командир роти ОСОБА_12 . ОСОБА_4 недолюблював, так як той міг висловити свою думку.
-свідок ОСОБА_27 , який був військовослужбовцем 3 взводу 3 роти НОМЕР_2 окремого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 04.05.2022 року по 12.11.2022 року і з 20.05.2022 року знайомий з ОСОБА_4 пояснив суду, що у командира роти ОСОБА_12 було предвзяте відношення до ОСОБА_4 . 
Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, з урахуванням критерію доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом»,  суд приходить до наступних висновків.
Безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст.405 КК України є порядок беззастережної покори начальнику, яка встановлена у Збройних Силах і забезпечує начальнику можливість керувати діяльністю своїх підлеглих в інтересах військової служби. Додатковим об ’єктом є життя, здоров`я та особиста недоторканність начальника. Злочин посягає на можливість командира (начальника) у будь-яких умовах виконувати свої обов’ язки і твердо керувати діями підлеглих в інтересах військової дисципліни та порядку.
З об`єктивної сторони злочин може мати такі форми: 1) погроза вбивством або заподіянням тілесних ушкоджень чи побоїв начальникові або знищенням чи пошкодженням його майна у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби (ч. 1 ст. 405 КК); 
Під погрозою щодо начальника слід розуміти такий вплив на начальника, який має на меті залякати його вчиненням вбивства, спричиненням тілесних ушкоджень чи нанесенням побоїв, або знищенням чи пошкодженням його майна з метою добитися від нього в інтересах того, хто погрожує, відмови від належного виконання обов`язків з військової служби. 
Для складу цього злочину необхідно, щоб 
-погроза була адресована начальнику;
- була висловлена у зв`язку із виконанням ним обов`язків з військової служби; 
-полягала в залякуванні вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень чи побоїв або знищенням чи пошкодженням його майна;
- була реальною.
При відсутності однієї із вказаних ознак відсутній і склад розглядуваного злочину.
Погроза є формою психічного насильства над начальником. Вона може виявлятися у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також у жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого.
Реальність погрози визначається у кожному конкретному випадку із врахуванням обставин справи, зокрема, із врахуванням форми її висловлення, можливості реалізувати погрозу негайно чи після спливу порівняно нетривалого часу, впливу її на начальника, а також тих негативних наслідків, які могли бути обумовлені цією погрозою.
Нереальною є погроза, якщо її здійснення обумовлено обставинами, які зараз відсутні, а можливість їх настання в майбутньому непевна та не залежить від підлеглого чи начальника (наприклад, погроза вбити начальника на фронті, коли почнеться війна).
Під погрозою заподіяння тілесних ушкоджень чи побоїв слід розуміти погрозу заподіяння начальнику різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень чи побоїв.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення її вини покладається на державу. На цьому з посиланням на рішення Конституційного Суду від 26.02.2019 №1-р/2019 наголосив Верховний Суд у постанові від 14.05.2019.
За змістом положень ст.92 КПК, обов`язок доказування покладений на прокурора. 
В даному кримінальному провадженні прокурор не довів, що в діях обвинуваченого є склад злочину, передбаченого ч.4ст.405 КК України, а саме його об`єктивну сторону, що з боку ОСОБА_4 мала місце погроза заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, тобто такий вплив на начальника, який має на меті залякати його спричиненням тілесних ушкоджень чи нанесенням побоїв, з метою добитися від нього в інтересах того, хто погрожує, відмови від належного виконання обов`язків з військової служби і що ця погроза була реальною.
Обвинувачення ґрунтується тільки на показаннях потерпілого і свідків. При цьому суд зазначає, що з допитаних в суді дев`яти свідків, з яких сім є свідками обвинувачення, тільки двоє- ОСОБА_19 та ОСОБА_15 підтвердили, що ОСОБА_4 в ході розмови особового складу 3 взводу з заступником командира 3 роти ОСОБА_6 говорив, що наб`є йому лице. 
Однак з цих показань слідує, що висловлювання всіх учасників бесіди носили емоційний характер, з використанням нецензурної лексики і не сприймались ними, в тому числі і самим ОСОБА_6 , як показують про це свідки, як реальна загроза. Після бесіди всі заспокоїлись та розійшлися, реальних намірів з боку ОСОБА_4 нанести ОСОБА_6 тілесні ушкодження не було.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_28 ( слід зауважити, що він також є свідком обвинувачення) взагалі заперечили сам факт погроз з боку ОСОБА_4 
. Інші свідки обвинувачення взагалі не були очевидцями та учасниками події і нічого не могли пояснити по суті. 
Безпосередні очевидці та учасники події, особовий склад 3 взводу, яких було не менше 10-15 осіб, стороною обвинувачення не було допитано для встановлення істини по справі, не дивлячись на клопотання сторони захисту та вимоги закону, а саме ст. 9 КПК України, яка передбачає, що на слідчого, прокурора покладений обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
В подальшому в ході судового розгляду допитати всіх заявлених свідків захисту виявилося неможливим у зв`язку із спливом часу та втратою особового складу взводу у зв`язку з бойовими діями.
Однак і ці свідки, які підтверджують , що ОСОБА_4 говорив ОСОБА_6 , що наб`є йому лице, ОСОБА_19 та ОСОБА_15 стверджують, що ОСОБА_6 відреагував на це спокійно, оскільки ці слова були сказані в емоціях і ніякими діями не супроводжувались, наявність у ОСОБА_4 зброї не підтверджує.. Ніхто ОСОБА_4 не відтягував, не проводив до автомобіля, а після розмови всі заспокоїлися та розійшлися. Тобто вказані свідки не підтверджують показання потерпілого в цій частині.
Крім того, критично відноситись до показань потерпілого та вказаних свідків суду дають наступні підстави і обставини…
Рапорти потерпілого та пояснення свідків- військовослужбовців ОСОБА_13 та Кулакова управління 3 роти були подані тільки 20 лютого 2023 року після засідання, яке було проведено командуванням батальйону з приводу незадовільного продовольчого та матеріально технічного забезпечення військовослужбовців 3 роти, які виконують безпосередні бойові завдання, командуванням роти після того, як їх звернення 17.02.2023 року до командирів 3 роти було безрезультатним.
Як встановлено судом і підтверджено командиром 3 роти ОСОБА_12 на цьому засіданні ОСОБА_4 висловлювався в його сторону емоційно, йому це не сподобалось і він навіть демонстративно вийшов з зали, не дивлячись на присутність на нараді командирів батальйону. Крім того, судом встановлено, що на засіданні було зазначено, що саме з вини командування 3 роти, які не подавали рапорти про забезпечення особового складу продовольством, водою та матеріально-технічним забезпеченням виникли вказані проблеми.
Також в ході судового розгляду було доведено, що між командиром 3 роти ОСОБА_12 та військовослужбовцем ОСОБА_4 і до цього склалися неприязні відносини з боку начальника. 
Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , які є військовослужбовцями управління роти, безпосередньо дотичні до матеріального-технічного забезпечення військовослужбовців роти, підтримки їх морально-психологічного стану, а також зважаючи на те, що їх безпосереднім командиром є ОСОБА_12 , при дачі показань щодо погроз з боку ОСОБА_4 могли знаходитися під певним впливом свого начальника.

З відповіді командира військової частини НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_4 не притягувався до адміністративної відповідальності за вживання або перебування в стані алкогольного (наркотичного сп`яніння), п також відповідно не було зафіксовано обставин, за яких би ОСОБА_4 відмовся від проходження медичного освідування. ( т.1 а.с.110), не притягувався до дисциплінарної або адміністративної відповідальності, а за сумлінне виконання свої обов`язків неодноразово відзначався командуванням військової частини у вигляді подяк ( 24.08.2022, 14.10.2022 року) до моменту, коли командиром 3 роти став ОСОБА_12 ( т.1 а.с.91-92)
Наданий стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 протокол слідчого експерименту від 05.04.2023 року з участю свідка ОСОБА_29 , який фактично є допитом свідка, суд визнає недопустимим доказом.
Суд доходить висновку, що відображені в цьому протоколі відомості не були результатом слідчої дії, передбаченої статтею 240 КПК, а фактично становлять собою допит свідка.
Вказаний слідчий експеримент полягає лише у повідомленні ОСОБА_29 відомостей про факти і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, тому він має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК.
Вказаний свідок ОСОБА_29 не допитувався в суді. 
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення а не саме по собі джерело доказів. У випадку оцінки результатів слідчого експерименту суд має визначити допустимість не самого протоколу слідчого експерименту, а відомостей, які в ньому містяться.
Судом не можуть бути визнані допустимими позасудові показання особи, навіть якщо вони викладені у протоколі слідчого експерименту, якщо вони по суті становлять допит особи і протокол не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Таким чином, суд визнає недопустимими показання свідка ОСОБА_29 , викладені ним в протоколі слідчого експерименту.
Також суд не приймає до уваги належним чином завірений акт службового розслідування , складеного офіцером-психологом ОСОБА_25 , затвердженим 26.02.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_26 , в якому на підставі рапорта ОСОБА_6 та пояснень ОСОБА_19 та ОСОБА_15 було встановлено, що ОСОБА_4 в агресивному вигляді погрожував своєму командиру ОСОБА_6 набити лице, жестакулятивними діями провокував бійку, поводився агресивно, весь час неодноразово повторював свої погрози про побиття ОСОБА_6 , при цьому був із зброєю, із запахом алкоголю з порожнини рота. Результатом службового розслідування було запропоновано помічнику командира з правової роботи ОСОБА_17 передати матеріали розслідування до Державного Бюро розслідування для прийняття заходів реагування ( т.1 а.с.54-60), оскільки при проведенні службового розслідування був порушений Порядок № 608, військовослужбовця ОСОБА_4 не було ознайомлено з своїми правами та обов`язками, взагалі йому не було надано можливості надати пояснення, не було ознайомлено з даним актом. Крім того, він не є доказом вини, а лише фіксує обставини, які перевіряються в ході досудового розслідування і повинні бути доведені в суді належними та допустимими доказами.
За таких обставин суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості «in dubio pro reo» (у разі сумнівів — на користь обвинуваченого), закріплений у ст. 62 Конституції України) та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі й щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду наявність у діянні ОСОБА_4 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, не доведена.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 підлягає виправданню за пред`явленим йому обвинуваченням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено наявність в його діях складу кримінального правопорушення.

Керуючись п.3ч.1 ст. 373, ст.374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України та виправдати його на підставі п.3 ч.1ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу цього кримінального правопорушення.
Запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_4 скасувати.
Повернути ОСОБА_30 , ІПН НОМЕР_3 , сплачений розмір застави в сумі 134 200 грн. 00 коп. (сто тридцять чотири тисячі двісті грн. 00 коп.), які згідно ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 12.04.2023 року надійшли та були зараховані на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області 13.04.2023 року та 17.04.2023 року з призначенням платежу – внесення застави згідно справи 642/1783/23, провадження 1-кс/642/1087/23 від 12.04.2023 р. За ОСОБА_4 .
Копію вироку вручити прокурору,виправданому негайно після його проголошення.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1