Справа № 165/217/26
Провадження № 2-о/165/41/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді    Рибас А.В.
за участю секретаря    Попіки Ю.Г.
заявника      ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Нововолинський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, в порядку ст. 317 ЦПК України, –

встановив:

26 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області із заявою про встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 у селищі Петропавлівка Щастинського району Луганської області, що на даний час є тимчасово окупованою територією України.
Свою заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Петропавлівка Щастинського району Луганської області помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підтвердження даного факту, окупаційною владою ЛНР, 03 вересня 2022 року видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_1 . Вказує, що на даний час він не може отримати свідоцтво про смерть батька в органах реєстрації актів цивільного стану України, оскільки ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть його близького родича на території України та оформлення інших необхідних документів. З огляду на вищевикладене, просить встановити факт смерті його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Петропавлівка Щастинського району Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 
В судове засідання представник заінтересованої особи – Нововолинського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з`явилася, надіслала письмову заяву, у який просила розгляд справи проводити без участі представника відділу та зазначила, що для правильності складання актового запису про смерть, резолютивна частина рішення повинна містити усі відомості, що передбачені п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 уточнив свої вимоги, посилаючись на інформацію, яка міститься в актах державного стану щодо місця народження померлого батька ОСОБА_2 , просив встановити факт смерті його батька ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Біловодське Біловодського району Луганської області, громадянина України, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Петропавлівка Щастинського району Луганської області, яке є тимчасово окупованою територією України. Також, зазначив, що раніше селище, у кому проживав його батько, мало назву смт. Петрівка Станично-Луганського району Луганської області та було перейменовано на теперішню назву, проте після окупації вказаної території військами російської федерації, вказаний населений пункт органи окупаційної влади знову почали називати старою назвою, яка і зазначена у свідоцтві про смерть батька, виданому в ЛНР. Також зазначив, що в нього відсутні копії медичних документів щодо причин смерті батька, оскільки медичну довідку було вилучено під час видачі свідоцтва про смерть. Із слів сестри, яка виявила померлого батька у будинку АДРЕСА_1 , у якому жив померлий, йому відомо, що ОСОБА_2 помер він наслідків перенесеної раніше хвороби. 
Суд, заслухавши пояснення заявника та дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. 
03 вересня 2022 року самопроголошеною окупаційною владою ЛНР було, а саме «відділом запису актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції Міністерства Юстиції ЛНР», видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Петрівка Станично-Луганського району ЛНР (а.с. 4).
Однак вищевказаний документ не встановлює для заявника жодних правових наслідків, з тих підстав, що видані не органом державної реєстрації актів цивільного стану України, а органом, що підпорядковується окупаційній владі РФ.
Відповідно до п.п. 9 п. 1 постанови Верховної ради України № 1377-VIII від 19.05.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» селище міського типу Петрівка Станично-Луганського району перейменоване на селище міського типу Петропавлівка.
Відповідно до п.п. 12 п. 1 постанови Верховної Ради України № 807-IX від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», був утворений Щастинський район (з адміністративним центром у селищі міського типу Новоайдар) у складі територій Нижньотеплівської сільської, Новоайдарської селищної, Станично-Луганської селищної, Широківської селищної, Щастинської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідно до п.п. 12 п. 3 вказаної постанови ВРУ, були ліквідовані у Луганській області Антрацитівський, Біловодський, Білокуракинський, Довжанський, Кремінський, Лутугинський, Марківський, Міловський, Новоайдарський, Новопсковський, Перевальський, Попаснянський, Сватівський, Слов`яносербський, Сорокинський, Станично-Луганський, Старобільський, Троїцький райони.
Отже, судом встановлено, що колишнє смт. Петрівка Станично-Луганського району Луганської області перейменоване у смт. Петропавлівка та входить до складу Щастинської міської територіальної громади Луганської області.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та території України від 28.02.2025 № 376, із змінами, Щастинська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією України з 25.02.2022 року.
У судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 отримав статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою № 751-5003718628 від 25.06.2025 року (а.с. 6), а також, що він є сином померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_2 , виданого повторно 09.12.2025 року Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с. 7).
Крім того, наданими поясненнями громадянина України ОСОБА_3 , який проживає у с. Ювілейний м. Луганськ та є сусідом заявника, підтверджується факт смерті ОСОБА_2 у віці 80 років у будинку, в якому останній мешкав разом з дружиною у селищі Петропавлівка Щастинської територіальної громади Луганської області, а також наданими заявником письмовими доказам (фото світлинами) підтверджується факт поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 на тимчасово окупованій території України.
Встановлення факту смерті ОСОБА_2 має юридичне значення для заявника, необхідно йому для отримання у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть близького родича на території України.
У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. 77, ст. 78 ЦПК України).
Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 9, 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом, який діє поза межами Конституції України та законодавства України та не визнається на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України.
Положеннями ст. 3, ст. 8, ст. 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки» – документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Разом з тим, при вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.
Так, згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. 
Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Відповідно до ч. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть підлягає державній реєстрації.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий).
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
Оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення факту, що надасть можливість заявнику реалізувати свої майнові права і припиняють можливість померлої особи бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на обґрунтованість заяви та необхідність встановлення факту смерті ОСОБА_2 . 
Суд звертає увагу, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для їх одержання.
Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. 258, ст. 259, ст. 263, ст. 264, ст. 265, ст. 268, п. 8 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 319, ст. 430 ЦПК України, суд, –

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Нововолинський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті – задовільнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт. Біловодське Біловодського району Луганської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Петропавлівка Щастинського району Луганської області, причина смерті: невстановлена.
Рішення підлягає негайному виконанню після його оголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 20.02.2026 року. 

Головуючий суддя         Алла РИБАС