Справа № 466/2731/22 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І 
Провадження № 22-ц/811/63/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю представника позивача Наконечної О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бартман Людмили Бадріївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року в складі судді Кавацюка В.І. про забезпечення позову до пред`явлення Львівською міською радою позову до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права приватної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання звільнити земельну ділянку,-

встановив:

У травні 2022 року Львівська міська рада подала до суду заяву про забезпечення позову до його пред`явлення та просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлової будівлі площею 84,0 кв.м, яка належить ОСОБА_2 .
Вимоги обґрунтовано тим, що Львівська міська рада готує позовну заяву до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права приватної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання звільнити земельну ділянку.
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року заяву Львівської міської ради задоволено.
У порядку забезпечення позову до його пред`явлення Львівською міською радою заборонено вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлової будівлі, площею 84,0 кв.м, яка належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35899820).
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року про забезпечення позову оскаржила ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якої в системі "Електронний суд" 11.05.2024 сформовано адвокатом Бартман Л.Б.
Вважають, що ухвала підлягає скасуванню.
Зазначають, що після смерті відповідача ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, отримала свідоцтво про право на спадщину, однак не може зареєструвати за собою право власності на спірне майно, у зв`язку з застосуванням заходів забезпечення позову.
Звертає увагу, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Покликається на судову практику, зокрема, щодо застосування конкретного способу захисту цивільного права.
Вжиття заходів забезпечення позову оскаржуваною ухвалою позбавляє скаржника можливості користуватися наданими їй законом правами, що суперечить законодавству України.
Про порушення свого права скаржниця дізналася 26.04.2024, а саме в момент отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року про застосування заходів забезпечення позову, які ініційовані Львівською міською радою.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
В судовому засіданні представник позивача ЛМР Наконечна О.М. апеляційну скаргу заперечила, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, не повідомили про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ЛМР Наконечної О.М. на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.
У державному реєстрі права власності на нерухоме майно наявна наступна інформація, що реєстрації права власності на нежитлову будівлю площею 84,0 кв.м за ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 35899820).
Право власності було зареєстроване за ОСОБА_2 унаслідок договору купівлі-продажу, реєстраційний №2205 від 31.05.2012 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л.
При цьому, 12.03.2013 Львівським апеляційним Господарським судом прийнято постанову по справі №5015/4675/11, якою скасовано рішення господарського суду Львівської області від 23.12.2011 по справі №5015/4675/11, на підставі якого право власності на будівлю кафе-піцерії, загальною площею 84,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Салон «Же-О-Зе».
У подальшому, таке майно було зареєстроване за Приватним Підприємством «Мадич» на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний №349 від 16.02.2012.
В свою чергу, Львівська міська рада є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 , при цьому рішення (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 35899820) не приймалось.
За результатами обстеження земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_2 фактично використовує земельну ділянку для обслуговування МАФу за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 , на земельній ділянці № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0090га на АДРЕСА_1 знаходиться торговий павільйон орієнтовними розмірами 13,18м х 6,84 х 13,18м х 6,84м на бетонній площадці. Даний павільйон складається з панелей типу «Сендвіч» та металопластикового профілю зі склопакетним заскленням. На момент обстеження павільйон зачинений, підприємницька діяльність не здійснюється.
Тимчасова споруда на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0090 кв.м не входить в перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова, який затверджений ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».
Документи на право користування земельною ділянкою відсутні.
З огляду на вказане, відповідач може розпорядитися спірним об`єктом, що знаходиться на праві власності та відчужити його в користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить, або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, зокрема, про таке свідчить неодноразова перереєстрація об`єкта по АДРЕСА_1 , відтак і у подальшому може відбутись ще не одна зміна власника вказаного об`єкта з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Врахувавши наведене, суд прийшов висновку, що заяву про забезпечення позову необхідно зхадовольнити, оскільки між сторонами дійсно виник спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
При цьому, оскільки у Львівської міської ради достатньо майна для покриття будь яких збитків, які можуть бути заподіяні сторонам внаслідок забезпечення позову, підстави для застосування зустрічного забезпечення, відсутні.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Колегія суддів виходить з того, що забезпечення позову є процесуальним питанням, тому перевіряючи законність оскаржуваної ухвали не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, які стосуються суті спірних правовідносин чи правовідносин спадкування, оскільки таким може бути надана правова оцінка лише при розгляді справи (заявлених позовних вимог) по суті.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 1/an_8423/ed_2018_02_28/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#8423" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи чи підставність позовних вимог, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошено, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Із встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом Львівською міською радою позову про скасування державної реєстрації права приватної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання звільнити земельну ділянку
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
З ЄДРСР вбачається, що після задоволення заяви про забезпечення позову поданої до подання позову, Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук Ірина Львівна, про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук Ірина Львівна, про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року залучено ТОВ «Салон Же-О-Зе» та ПП «Мадич» до участі у цивільній справі за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук Ірина Львівна про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дій, в якості співвідповідачів.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року залучено ОСОБА_1 як правонаступника відповідача ОСОБА_2 до участі у цивільній справі №466/2754/22 за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ТзОВ «Салон Же-О-Зе», ПП «Мадич», третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук Ірина Львівна, про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2026 року замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), у цивільній справі №466/2754/22 за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ТзОВ «Салон Же-О-Зе», ПП «Мадич», третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук Ірина Львівна про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, колегія суддів констатує, що на даний час у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа № 466/2754/22 за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_1 , яка є правонаступником первісного відповідача ОСОБА_2 , ТОВ «Салон Же-О-Зе», ПП «Мадич», третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющук Ірина Львівна, про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Аналіз статті 55 ЦПК України дає підстави для висновку, що право апеляційного оскарження судових рішень належить і правонаступнику сторони.
Іншими словами, апелянтка ОСОБА_1 , будучи залученою до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 , набула усіх пра та обов`язків останнього.
Як наслідок, ОСОБА_1 , як правонаступник відповідача у справі, не є особою, яка не брала участі у справі, а за своїм статусом має право, як сторона у справі на оскарження ухвали суду першої інстанції.
Слідуючи матеріалам справи та незважаючи на те, що позовні вимоги Львівської міської ради мають немайнових характер, такі напряму стосуються нерухомого майна, як об`єкту цивільних прав.
Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи (ст. 178 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Аналіз статті 150 ЦПК України, яка визначає види забезпечення позову дає підстави для висновку, що накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, як вид забезпечення позову, законодавець пов`язав із особою відповідача, оскільки застосувати такий захід суд може щодо майна чи коштів, які належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Іншими словами, процесуальний закон не передбачає можливості накладення судом арешту на майно чи застосування інших заходів забезпечення щодо такого, якщо відповідне майно, як предмет спору, є власністю інших осіб, які не є учасниками справи та жодного відношення до спірних правовідносин не мають.
Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Обгрунтовуючи запропонований до застосування захід забезпечення позову, Львівська міська рада зазначає, що є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 та рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 35899820) не приймалось.
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 встановлено, що на земельній ділянці № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0090га на АДРЕСА_1 знаходиться торговий павільйон орієнтовними розмірами 13,18м х 6,84 х 13,18м х 6,84м на бетонній площадці, що свідчить про використання ОСОБА_2 земельної ділянки для обслуговування МАФу за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Оскільки, відповідач може розпорядитися спірним об`єктом, що знаходиться на його праві власності та відчужити такий користь інших осіб, ризик ухилення від виконання рішення суду, з врахуванням неодноразової перереєстрації об`єкта по АДРЕСА_1 , є постійним.
Колегія суддів виходить з того, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).
Як вже зазначалося, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).
Заперечуючи ухвалу про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що 26 квітня 2024 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович О.С. видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 1205, яким підтверджується, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , що складається з будівлі кафе-піцерії, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Разом з цим, у висновках Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків, щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.
Прийнявши спадщину та зареєструвавши майно за собою, ОСОБА_1 зможе розпоряджатися таким, тобто вирішувати його подальшу юридичну долю, що безумовно створюватиме ризики виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог Львівської міської ради.
Не може залишатися поза увагою суду і те, що предметом даного спору, де ОСОБА_1 має статус відповідача, власне є питання законності набуття права приватної власності  ОСОБА_2 на будівлю кафе-піцерії, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у контексті оцінки правомірності договору купівлі-продажу та зобов`язання звільнити відповідну земельну ділянку.
Іншими словами, у випадку задоволення позовних вимог, будівля кафе-піцерії, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 як об`єкт цивільних прав, який належав ОСОБА_2 , втратить статус спадкового (спадкової маси) та не зможе спадкуватися жодним із спадкоємців останнього.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Добросовісність необхідно розуміти як реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі №601/485/23 (пункт 75)).
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц тощо), зокрема процесуальних.
Разом з цим, потрібно розмежовувати матеріальну та процесуальну добру совість, зловживання процесуальними правами і зловживання матеріальними (цивільними) правами як за сферою застосування відповідних юридичних конструкцій, так і за наслідками такого застосування.
Матеріальна добра совість визначається, зокрема, пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України, а процесуальна, - зокрема, статтею 44 ЦПК України (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 4 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2025 року у справах № 758/10275/21 і № 754/3801/23 тощо).
Дійсно приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанови Верховного Суду:від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19), від 16 червня 2021 року у справі №747/306/19 (провадження № 61-1272св20).
Таким чином, кожний наступний спір не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання своїх зобов`язань, виконання судового рішення, яке набрало законної сили чи унеможливлення вчинення відповідних дій учасником правовідносин за наявності підстав для цього. 
У підсумку, зважаючи на те, що між сторонами існує спір, колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги та вважає обґрунтованими висновки місцевого суду про підставність заяви про забезпечення позову, а вжиті вжиті заходи для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, є законним та співмірними із позовними вимогами.
Обраний судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки остання на разі не набула у власність спірне майно.
Зазначене узгоджується із висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.
Також забезпечення позову у відповідний спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи, натомість захистить права позивача у разі задоволення його позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані лише на їх переоцінку, тому підстав для її задоволення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бартман Людмили Бадріївни - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2026 року.
Головуючий:       А.В. Ніткевич
Судді:        С.М. Бойко
С.М. Копняк