ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/17100/25
Провадження № 22-ц/820/584/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року в складі судді Козак О.В.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ТОВ «ФК «Артеміда Ф», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувало, що 16.11.2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №1249522 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua., підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 16.11.2020 року 09:11:18, (шляхом одноразового ідентифікатора у виді коду) з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.
Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачем), на рахунок якої в подальшому перераховано грошові кошти у розмірі 5000 грн.
На умовах кредитного договору (розділу 1) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, що підтверджується документом вих. №2643_241009093136 від 09-10-2024 отриманим від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», сервіс онлайн платежів «IPAY.UA».
В порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з припиненням здійснення платежів на виконання кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором.
22.02.2021 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТзОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 , за договором №1249522 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 16.11.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 3977.
В подальшому, 21.08.2024 року ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240821/1, згідно якого ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» отримало право грошової вимоги та набуло статусу нового кредитора що до боржників ТзОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі й до ОСОБА_1 за договором №1249522 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 16.11.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 82.
Станом на 04.06.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 18569,50 грн., з них заборгованість по тілу кредиту - 5000 грн.; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) - 11400 грн.; інфляційне збільшення - 2169,50 грн.
На поштову адресу боржника позивачем відправлено ряд листів, в тому числі й досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості від 12.10.2024 року.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №1249522 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 16.11.2020 року в розмірі 18569,50 грн., 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №1249522 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 16.11.2020 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити позов. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що відповідач особисто у електронному кабінеті зазначив номер картки НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Універсал Банк». Відповідач не надав доказів того, що вказана картка не належить йому. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-19/03-21 від 12.03.2019 року. Відповідно до зазначеного договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 16.11.2020 року в сумі 5000 грн., а документ. №2643_241009093136 від 09.10.2024 року є доказом перерахування вказаних коштів. Тож позивач довів належними доказами наявність кредитних правовідносин між сторонами, їх розмір, та отримання коштів відповідачем. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1249522 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником електронного підпису одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 5000 грн. строком на 30 днів, зі стандартною процентною ставкою у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного у п.1.3 цього договору, та зниженою процентною ставкою в розмірі 1,90 % в день, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.
Відповідно до п. 2.1 договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_2 .
Сторони погодили, що укладення цього договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток (п. 1.1 кредитного договору).
22.02.2021 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс», уклали договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого ТзОВ «Лінеура Україна» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права грошових вимог до Боржників, які виникли у нього на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступається клієнтом факторові, їх кількість, сума і деталізація, визначаються відповідним реєстром.
Згідно з п.4.3 договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021 року, на виконання умов цього Договору, переуступлені за Реєстром права грошових вимог переходять до Фактора з моменту підписання сторонами Акта прийняття-передавання відповідного Реєстру прав грошових вимог, та виконання Фактром зобов`язання з передачі Клієнтові суми фінансування, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх зобов`язань (за винятком майбутньої вимоги, яка вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до Боржника).
Згідно витягу з Акту прийому-прийняття реєстру прав вимоги №015-220221 від 22.02.2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло право грошової вимоги і до ОСОБА_1 за договором №1249522 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.11.2020 року.
21.08.2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №20240821/1, за умовами якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Згідно з п. 2.1.3 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно з Витягу з реєстру боржників №20240821/1 від 21.08.2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло право грошової вимоги і до ОСОБА_1 за договором №1249522 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.11.2020 року.
Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за Договором №1249522 від 16.11.2020 року станом на 04.06.2025 року становить 18569,50 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 5000 грн.; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) - 11400 грн.; інфляційне збільшення - 2169,50 грн. (період нарахування 17.12.2020 - 23.02.2022).
Листом №1249522 від 16.11.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» повідомлено ОСОБА_1 про нового кредитора та запропоновано сплатити заборгованість за договором позики №1249522 від 16.11.2020 року в сумі 16400 грн. за наданими реквізитами.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є документом, що створений самим позивачем, тому зазначена в ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості у відповідача та її розміру.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст. 83 ЦПК України).
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст. 83 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції правильно констатував, що лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2643_241009093136 від 09.10.2024 року не є первинним банківським документом (платіжним документом) відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Вказаний лист містить відомості про здійснення транзакції 16.11.2020 року на суму 5000 грн., маска картки  НОМЕР_1 , відомості про особу отримувача відсутні.
При цьому в договорі №1249522 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (пункт 2.1.) вказано номер платіжної картки Клієнта НОМЕР_2 .
Тож твердження апелянта, що відповідач особисто в електронному кабінеті зазначив номер картки НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Універсал Банк», не ґрунтується на жодних достатніх та допустимих доказах.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтваного висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування коштів в розмірі 5000 грн. на належну відповідачу ОСОБА_1 картку на виконання умов електронного кредитного договору № 1249522 від 16.11.2020 року та їх отримання останнім.
У зв`язку з недоведеністю виконання умов договору позивачем не мають істотного значення та не беруться до уваги інші доводи апеляційної скарги по суті спору.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Повна постанова складена 12 березня 2026 року.

Судді    Л.М. Грох
Т.О. Янчук
О.І. Ярмолюк