РІШЕННЯ
Іменем України

09 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №990/227/25
адміністративне провадження № П/990/227/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

за участю:
секретаря судового засідання - Калініна О.С.,
представника відповідача - Леошка Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Верховного Суду з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, відповідач, комісія), в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 «Про затвердження кодованих результатів практичного завдання (кримінальна і цивільна спеціалізація), виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-25 (зі змінами)» в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 06 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація) кандидатом на зайняття вакантної посади судді апеляційного загального суду ОСОБА_1. з кодами 0049224 та 0092001;

визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)», в частині:

затвердження декодованих результатів практичного завдання, виконаного 06 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація) кандидатом на посади суддів апеляційних загальних судів ОСОБА_1 , в додатку 1 № 486, код кандидата (перше судове рішення) 0092001, бал кандидата 49,5, (друге судове рішення) 0049224, бал кандидата 53,5, бал кандидата за виконання практичного завдання 103, результат етапу кваліфікаційного іспиту «не складено», дати його затвердження;

затвердження загальних результатів першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах цього конкурсу щодо кандидата ОСОБА_1 , в додатку 2 № 798, «Виконання практичного завдання із спеціалізації відповідного суду» код кандидата (перше судове рішення) 0092001, бал кандидата 49,5, (друге судове рішення) 0049224, бал кандидата 53,5, бал кандидата за виконання практичного іспиту 103, результат етапу кваліфікаційного іспиту «не складено», «Загальний результат кваліфікаційного іспиту» бал кандидата за кваліфікаційний іспит 303,0, результат кваліфікаційного іспиту «не складено», дати його затвердження;

відмови в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнання такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинення участі у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах кандидата на посади судді ОСОБА_1 , в додатку 4 № 432;

зобов`язати ВККС прийняти рішення про визначення кандидату ОСОБА_1 за виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду за друге завдання з індивідуальним кодом 0049224 загального балу 75,0 та за перше завдання з індивідуальним кодом 0092001 кількості балів, з урахуванням Методичних вказівок з оцінювання практичного завдання з адміністративної, господарської та цивільної спеціалізації, виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного оцінювання, затверджених рішенням ВККС від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 та визнання ОСОБА_1 кандидатом, яка успішно склала кваліфікаційний іспит та допустити її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах.

Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: 3) законності актів Вищої ради правосуддя, ВККС України.

Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1 - 3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Верховний Суд ухвалою від 22 травня 2025 року відкрив провадження в цій справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 14 липня 2025 року. 

13 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

13 червня 2025 року від позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій ОСОБА_1 вказує на необґрунтованість доводів відповідача, наведених ним у відзиві.

13 червня 2025 року від ОСОБА_1 надійшли клопотання про витребування доказів та заява про виклик свідків. 

18 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Суду з клопотанням про витребування доказів. 

09 липня 2025 року від позивачки надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. 

14 липня 2025 року в судовому засіданні суд розглянув клопотання позивачки про витребування доказів від 13 червня 2025 року та від 18 червня 2025 року та частково задовольнив їх. Заяву про виклик свідків від 13 червня 2025 року позивачка просила не розглядати. Також Суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 09 липня 2025 року. В судовому засіданні оголошено перерву до 22 вересня 2025 року та витребувано у ВККС докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

20 серпня 2025 року від відповідача надійшли докази, які були витребувані протокольною ухвалою суду від 14 липня 2025 року. 

19 вересня 2025 року від позивачки надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

22 вересня 2025 року ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами справи. 

22 вересня 2025 року судове засіданні не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Верховного Суду Бившевої Л.І. у відрядженні. Розгляд справи призначено на 03 листопада 2025 року. 

В судовому засіданні 03 листопада 2025 року позивачка надавала пояснення. Оголошено перерву до 01 грудня 2025 року.

В судовому засіданні 01 грудня 2025 року позивачка надала пояснення. Відповідач поставив питання. До матеріалів справи долучили письмові пояснення позивачки. Оголошена перерва до 02 лютого 2026 року.

02 лютого 2026 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із надходженням клопотань сторін про відкладення. 

30 березня 2026 року судове засіданні не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Верховного Суду Олендера І.Я. у відпустці. Розгляд справи призначено на 07 квітня 2026 року.

07 квітня 2026 року в судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, Суд дослідив матеріали справи. Оголошена перерва до 09 квітня 2026 року.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних загальних судах, із заявою про участь в якому звернулася, у тому числі, ОСОБА_1 (далі - конкурс).

Рішенням комісії від 19 червня 2024 року № 184/зп-24 призначено кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в загальних судах (цивільна спеціалізація) 686 кандидатів та встановлено черговість етапів кваліфікаційного оцінювання: перший - складання кваліфікаційного іспиту; другий - дослідження досьє та проведення співбесіди.

Також рішенням комісії від 21 серпня 2024 року № 260/зп-24 затверджено тип 2 практичного завдання для виконання кандидатами на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах під час кваліфікаційного іспиту в межах конкурсу.

Рішенням Комісії від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) призначено кваліфікаційний іспит під час кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) та визначено черговість етапів його проведення: 
перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду;
другий етап - тестування когнітивних здібностей; 
третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.

Рішенням комісії від 16 жовтня 2024 року № 319/зп-24 затверджено кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації загального апеляційного суду (кримінальна спеціалізація). Згідно з додатком 1 до вказаного рішення за результатом тестування ОСОБА_1 набрала 147 балів - успішно складено.

Рішенням комісії від 13 січня 2025 року № 9/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (цивільна спеціалізація). Згідно з додатком 2 до вказаного рішення за результатом тестування когнітивних здібностей ОСОБА_1 набрала 53 бали - успішно складено.

Цим рішенням також визначено особливості виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація). Серед іншого, встановлено, що виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу здійснюватиметься з використанням комп`ютерної техніки. Визначено, що максимально можливий бал за виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), - 150 та встановлено, що прохідний бал за виконання практичного завдання - 75 відсотків максимально можливого бала, або 112,5 балів.

Згідно з графіком, визначеним рішенням комісії від 13 січня 2025 року № 9/зп-25, 03 - 07, 10 та 11 лютого 2025 року проведено третій етап кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (цивільна спеціалізація).

Рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 затверджено кодовані результати практичного завдання, виконаного з 03 по 11 лютого 2025 року та з 12 по 21 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна та цивільна спеціалізація) у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.

Рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25, серед іншого:

затверджено декодовані результати практичного завдання, виконаного 03 - 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12 - 14 та 17 - 21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням відповідача від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), в тому числі ОСОБА_1 , яка за результатами оцінювання першого судового рішення (код кандидата 0092001) отримала 49,5 балів, а за результатами другого (код кандидата 0049224) - 53,5 балів, що у сумі становить 103 бали (додаток 1 до рішення);

затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів, зокрема ОСОБА_1 , яка не склала відповідний етап кваліфікаційного оцінювання (додаток № 2 до рішення);

відмовлено в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнано такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах та припинено участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах 780 кандидатів на посади суддів, в тому числі ОСОБА_1 (додаток 4 до рішення).

Не погодившись із рішеннями ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 та № 89/зп-25 в частині, що стосується її, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивачки. 

ОСОБА_1 обґрунтувала позов тим, що під час проведення кваліфікаційного іспиту 06 лютого 2025 року комісія істотно порушила процедуру його проведення, що вплинуло на об`єктивність встановлення результатів іспиту та призвело до протиправного позбавлення її права на подальшу участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів. На її переконання, дії комісії суперечили принципам справедливості, рівності умов, відкритості, прозорості та законності, які закріплені у пунктах 1.3 Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16, 1.4 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 22 січня 2005 року № 20/зп-25 (далі - Положення № 20/зп-25), 1.6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затвердженого рішенням ВККС від 19 червня 2024 року № 185/зп-24 (далі - Положення № 185/зп-24).

На думку позивачки, комісія не затвердила методичних вказівок для перевірки практичної роботи типу, який їй випав - ухвали апеляційного суду як суду першої інстанції про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Затверджені рішенням комісії від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 Методичні вказівки з оцінювання практичного завдання, виконаного кандидатами на посаду суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту (далі - Методичні вказівки № 228/зп-24), за її твердженням, стосувалися лише постанов апеляційного суду, ухвалених за результатами перегляду рішень місцевих судів, і не містили елементів оцінювання, передбачених статтею 460 Цивільного процесуального кодексу України для ухвал про оспорювання арбітражних рішень. Таким чином, перевірити її роботу відповідно до чинних Методичних вказівок № 228/зп-24 було неможливо, а екзаменатори здійснили оцінювання довільно.

Позивачка зазначає, що оцінювання її другої практичної роботи членами екзаменаційної комісії не могло бути об`єктивним, адже відсутність відповідних критеріїв позбавила процес перевірки прозорості та уніфікованості. Вона вважає, що члени екзаменаційної комісії діяли поза межами встановленої дискреції, оцінюючи роботу на підставі власних уявлень, а не передбачених показників, що порушило принцип законності та призвело до довільного результату.

Крім того, позивачка вказує на порушення принципу рівності умов конкурсу, оскільки її завдання оцінювалося за відсутності належних критеріїв, тоді як роботи інших кандидатів у дні 03 - 05, 07, 10 та 11 лютого 2025 року перевірялися за чинними Методичними вказівками № 228/зп-24. Таким чином, вона опинилася у гірших умовах порівняно з іншими учасниками конкурсу, що створило нерівність у доступі до професії судді.

Також позивачка вважає, що комісія порушила принципи відкритості та прозорості, оскільки після завершення перевірки робіт не надала їй інформації про конкретних членів екзаменаційної комісії, які здійснювали оцінювання, хоча склад цих комісій уже був затверджений рішенням комісії від 22 січня 2025 року № 21/зп-25. Вона наголошує, що відсутність доступу до цієї інформації позбавила її можливості перевірити законність складу комісії, а отже, і правомірність отриманих результатів.

Також ОСОБА_1 зазначає, що під час оцінювання її першого практичного завдання ВККС не дотрималась вимог пункту 5.5.5 Положення № 185/зп-24, оскільки в екзаменаційній відомості відображено лише загальні оцінки членів комісії із визначенням остаточного результату 49,5 бала, проте не зазначено кількості балів, виставлених за кожен із елементів оцінювання, передбачених Методичними вказівками № 228/зп-24. На переконання позивачки, за відсутності такого поелементного відображення результатів перевірки неможливо встановити, яким саме критеріям відповідала або не відповідала її робота, чи було дотримано затверджених підходів до оцінювання, а також чи забезпечено об`єктивність, послідовність і обґрунтованість визначення підсумкового бала. 

Позивачка вважає, що сукупність наведених обставин свідчить про порушення комісією принципів об`єктивності, рівності, законності, відкритості та прозорості, що визначені законом і внутрішніми актами самої Комісії. У зв`язку з цим вона просить суд визнати рішення комісії від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 і № 89/зп-25 протиправними та скасувати їх у частині, що стосується її, а також зобов`язати ВККС визначити за другим практичним завданням бал 75 та визнати її такою, що успішно склала кваліфікаційний іспит, і допустити до другого етапу кваліфікаційного оцінювання.

Позиція відповідача.

Відповідач зазначає, що організація та проведення іспиту здійснювалися в повній відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення № 20/зп-25, Положення № 185/зп-24 і Методичних вказівок № 228/зп-24.

За твердженням комісії, вказаними Методичними вказівками № 228/зп-24 передбачено універсальний підхід до оцінювання практичних завдань з адміністративної, господарської та цивільної спеціалізацій, що охоплює всі види судових рішень, у тому числі ухвали апеляційного суду. База практичних завдань, зокрема з цивільної спеціалізації, була сформована Національною школою суддів України відповідно до затвердженої комісією програми іспиту, таксономічної характеристики та методичних вказівок, що забезпечує єдність рівня складності завдань і критеріїв їх оцінювання. Таким чином, доводи позивачки про відсутність методичних вказівок для перевірки її завдання є безпідставними.

Комісія підкреслює, що затвердження типу 2 практичного завдання рішенням від 21 серпня 2024 року № 260/зп-24 передбачало виконання кандидатами завдань різних видів, зокрема й ухвал, що відповідає вимогам процесуального законодавства. Тому екзаменаційна комісія мала всі правові підстави для оцінювання практичних завдань позивачки відповідно до чинних методичних актів.

Щодо доводів позивачки про порушення принципів відкритості та прозорості, то відповідач зазначає, що згідно з пунктом 4.15 Положення № 185/зп-24 учасник має право ознайомитися з власними роботами та отриманими оцінками, без інформації про осіб, які здійснювали перевірку, оскільки склад екзаменаційних комісій є інформацією з обмеженим доступом до завершення оцінювання робіт. Комісія наголошує, що така процедура спрямована на забезпечення анонімності та об`єктивності оцінювання і виключає будь-який особистий вплив на екзаменаторів.

Відповідач також зазначає, що рішення від 22 січня 2025 року № 21/зп-25 про склад екзаменаційних комісій було оприлюднене після завершення перевірки практичних завдань, що повністю відповідає вимогам внутрішніх актів комісії. Таким чином, відомості про персональний склад комісій після закінчення іспиту не є доказом порушення принципів відкритості чи прозорості.

На думку комісії, позивачка добровільно брала участь у конкурсі, була ознайомлена з умовами його проведення та наслідками непроходження першого етапу. Оскільки вона набрала менше 75 відсотків від максимально можливого бала за практичне завдання, відповідно до пункту 6.3.4 Положення № 185/зп-24 їй правомірно відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання. Комісія підкреслює, що діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законом, а її рішення є обґрунтованими, безсторонніми й прийнятими у межах дискреційних повноважень, тому підстави для їх скасування відсутні.

IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

За правилами частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) конкурс на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду проводиться ВККС відповідно до Закону та положення про проведення конкурсу.

Частиною третьою статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС ухвалює рішення про його оголошення, розміщує відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті і веб-порталі судової влади та публікує її у визначених нею друкованих засобах масової інформації не пізніш як за місяць до дня проведення конкурсу.

На виконання зазначених вище положень Закону ВККС рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголосила конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних загальних судах, із заявою про участь в якому звернулась ОСОБА_1 .

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» внесено зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, викладено в новій редакції Розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57 - 61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення». Вказаний Закон набрав чинності 30 грудня 2023 року.

Відповідно до пункту 57-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».

ВККС проводить кваліфікаційний іспит в межах конкурсу, передбаченого цим пунктом, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо особливостей складання кваліфікаційного іспиту.

З огляду на вказане, Суд дійшов до висновку, що комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, визначеними Законом України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, чинній з 30 грудня 2023 року.

Частиною другою статті 79-3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що в конкурсі на зайняття вакантної посади судді, зокрема, апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 Закону. Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 79-3 вказаного Закону комісія проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді, зокрема, апеляційного суду.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» заява кандидата на посаду судді про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі є підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання.

Частиною першою статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює комісія.

Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації (частина третя статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На виконання зазначених вище положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням комісії від 19 червня 2024 року № 184/зп-24 призначено кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах 821 кандидату з кримінальної спеціалізації, 686 - з цивільної спеціалізації, в тому числі позивачці. Цим рішенням також встановлено черговість етапів кваліфікаційного оцінювання: перший - складання кваліфікаційного іспиту; другий - дослідження досьє та проведення співбесіди.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

Статтею 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено повноваження Комісії, до яких згідно з пунктами 6, 7 частини першої цієї статті належить затвердження порядку складання кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання кандидатів, положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, та проведення кваліфікаційного оцінювання.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» комісія проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів, зокрема апеляційного суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.

Аналіз наведених вище положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» свідчить про те, що комісія є спеціально уповноваженим державним органом суддівського врядування, якому законом делеговано повноваження організовувати та проводити кваліфікаційне оцінювання кандидатів на посади суддів, зокрема, шляхом затвердження порядку складання кваліфікаційного іспиту, методики його оцінювання та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів. Таким чином, комісія зобов`язана діяти виключно в межах визначених законом повноважень, суворо дотримуючись затверджених нею внутрішніх регламентів та процедурних актів, що встановлюють порядок проведення конкурсу на зайняття посади судді, що покликано гарантувати об`єктивність, прозорість та законність прийнятих нею рішень.

Частинами першою - четвертою статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що рішення ВККС у пленарному складі ухвалюється більшістю від установленого цим Законом складу комісії. Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої вирішується питання, та інших осіб, які не є членами комісії. Рішення палати ВККС ухвалюється більшістю від складу палати з урахуванням членів іншої палати в разі їх залучення до участі в розгляді відповідного питання. Рішення колегії ВККС ухвалюється більшістю голосів.

Палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені ВККС, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

Частина сьома цієї статті визначає, що рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.

Порядок оскарження рішення комісії визначає стаття 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, у вказаній статті вказано, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких комісія дійшла відповідних висновків (частина четверта статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суд не встановив обставин чи підстав для скасування спірного рішення, визначених пунктами 1 - 3 частини третьої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо наявності підстав для скасування рішення комісії з підстав визначених пунктом 4 частини четвертої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Суд звертає увагу на наступне.

Рішення ВККС, палат та колегій комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів комісії. Рішення підписується головуючим і членами комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні.

Зазначене вище правове регулювання свідчить про те, що в якому б складі комісія не ухвалювала рішення (пленарний склад, палата чи колегія), відповідне рішення повинно містити мотиви ухвалення такого рішення.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 79-3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» комісія проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді, зокрема, апеляційного суду.

Статтею 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Означені повноваження комісії включені до Закону у зв`язку з набранням чинності 30 грудня 2023 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».

Для розуміння правової природи таких змін Суд звертається до пояснювальної записки до законопроєкту означеного Закону, де зазначено таке.

«У Додатку 1 до Меморандуму про взаєморозуміння між Україною та Європейським Союзом щодо отримання Україною макрофінансової допомоги у сумі 18 млрд євро, одним із умов Меморандуму у сфері Верховенства права визначено удосконалення відбору суддів, та зазначено чіткі кроки, які має здійснити Україна: (… (c) затвердження та оприлюднення оновленою ВККС положення про відбір суддів, у тому числі щодо чітких критеріїв оцінювання та методології оцінювання [2-3 квартали 2023]; і запуск процедури відбору суддів на основі вдосконаленої бази [4 квартал 2023]. Пункти (а) та (b) лежать в площині змін до чинного законодавства України, а тому виконати вищезазначені умови без внесенні відповідних змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» неможливо.

У спільній заяві послів G-7 у січні 2021 року в пріоритетах судової реформи також було окреслено питання відбору суддів та оцінку їх кваліфікації («встановити чіткі, публічні правила та процедури ВККС для прозорого відбору суддів на основі заслуг і оцінки їх кваліфікації, відновити призупинені процеси добору суддів…

Стратегією розвитку системи правосуддя та конституційного судочинства на 2021 - 2023 роки, затвердженої Указом Президента України від 11 червня 2021 року № 231/2021, одними із ключових напрямків у сфері добору кандидатів на посаду судді, кар`єри судді та кваліфікаційного оцінювання суддів визначено: 

- удосконалення процедури добору кандидатів на посаду судді місцевого суду шляхом запровадження ефективних методів відбору кандидатів, програм їх підготовки та методик оцінювання результатів підготовки кандидатів, можливості стажування кандидатів у судах; ….

…- удосконалення порядку та методології кваліфікаційного оцінювання суддів (кандидатів на посаду судді);... 

У Заяві Верховної Ради України «Про необхідність жорсткого і безкомпромісного подолання проявів корупції в системі правосуддя», затвердженій Постановою Верховної Ради України від 29 травня 2023 року № 3119-IX, Парламент заявив про нагальну потребу в рішучому та послідовному продовженні судової реформи з метою зміцнення авторитету та підвищення рівня довіри суспільства до інститутів правосуддя, а також подальшої євроінтеграції України, зокрема, ґрунтовно вдосконаливши правила добору та доступу до професії судді, забезпечивши належну перевірку кандидатів на посаду судді за критеріями професійної компетентності …».

Отже, включення до Закону повноважень ВККС щодо затвердження показників відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді було обумовлене не лише внутрішньою потребою вдосконалення судової системи, а передусім необхідністю виконання міжнародних зобов`язань України. Аналіз пояснювальної записки до Закону підтверджує, що затвердження чітких критеріїв, методології та правил оцінювання суддів прямо визначене як обов`язкова умова міжнародних партнерів, зокрема Європейського Союзу в рамках Меморандуму про надання макрофінансової допомоги у розмірі 18 млрд євро, а також узгоджується з пріоритетами, публічно окресленими послами G-7, рішеннями Верховної Ради та Стратегією у сфері правосуддя на 2021- 2023 роки.

На виконання зазначеної вище норми комісія рішенням від 19 червня 2024 року № 185/зп-24 затвердила Положення № 185/зп-24, яке визначає організаційно-правові засади підготовки та проведення кваліфікаційного іспиту, форму та зміст тестувань, практичних завдань, методику оцінювання результатів іспиту під час добору на посаду судді місцевого суду, кваліфікаційного оцінювання та у зв`язку з наміром судді бути переведеним до іншого місцевого суду, а також засади формування рейтингу і резерву кандидатів на посаду судді місцевого суду.

Слід наголосити, що, хоча у процедурах на зайняття вакантної посади судді та проведення відповідного кваліфікаційного оцінювання комісія як уповноважений суб`єкт владних повноважень діє та ухвалює рішення відповідно до визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» дискреційних повноважень, межі цієї дискреції не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному нагляду, зокрема, судовому контролю.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року дискреційним є повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовними гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями: дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які можуть настати через його рішення для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною метою: ухвалює своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.

У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність приписів законів та інших нормативно-правових актів.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Твердження Конституційного Суду України ґрунтуються на тому, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.

У пункті 127 рішення Європейського суду з прав людини від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» суд нагадав, що закон має бути сформульовано з достатнім ступенем передбачуваності, щоб надати громадянину можливість у розумній, залежно від обставин, мірі передбачити наслідки певної дії. Ступінь передбачуваності значною мірою залежить від змісту акта, який розглядається, сфери, яку він має охопити, кількості та статусу тих, кому його адресовано.

До того ж у національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади у сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці права необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та однозначно визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

За практикою Європейського суду з прав людини надання правової дискреції органам влади у виді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).

Правовладдя вимагає, щоб будь-яка дискреція не була настільки необмеженою, щоб стати потенційно свавільною. Жодна дискреція не може бути юридично безмежною.

Такий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 990/64/24.

Верховний Суд наголошує, що судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо.

При цьому, якщо Суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному з визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

У свою чергу, комісія є уповноваженим суб`єктом з питань проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді та прийняття рішення за його результатами, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 травня 2025 року у справі № 990/232/24.

Предметом спору є рішення комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25, яким, окрім іншого, відмовлено в допуску позивачці до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнано її такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинено її участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах.

Комісія ухвалила спірне рішення за результатами перевірки виконаних ОСОБА_1 практичних завдань в межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах.

Проаналізувавши спірне рішення, Суд звертає увагу на те, що у вказаному рішенні цитуються норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів України» та Положення № 185/зп-24, які дозволили комісії дійти висновку про необхідність вчинити такі дії: затвердити декодовані результати практичного завдання, виконаного 03 - 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12 - 14 та 17 - 21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами); затвердити загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами); допустити 706 кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами); відмовити в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнати такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинити участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах 780 кандидатів на посади суддів.

З додатку 1 до рішення від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 вбачається, що за результатами виконання практичних робіт ОСОБА_1 отримала такі бали: 1) перше судове рішення, індивідуальний код учасника - 0092001, кількість балів - 49,5; 2) друге судове рішення, індивідуальний код учасника - 0049224, кількість балів - 53,5. Результат етапу кваліфікаційного іспиту - не складено.

Водночас, у вказаному рішенні відсутні будь-які мотиви виставлення саме таких оцінок позивачці за виконання практичних завдань.

Суд звертає увагу, що пунктом 1.12 Положення № 185/зп-24 визначено, що є такі етапи складання іспиту кандидатами на посаду судді апеляційного, вищого спеціалізованого суду та Верховного Суду, а також суддями у межах процедури кваліфікаційного оцінювання: тестування когнітивних здібностей; тестування знань з історії української державності; тестування загальних знань у сфері права; тестування знань зі спеціалізації відповідного суду; виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.

Пунктом 62 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що після введення в дію положень цього Закону щодо анонімного тестування з історії української державності таке тестування не проводиться в межах кваліфікаційного іспиту під час конкурсів на зайняття вакантних посад суддів, оголошених рішеннями ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, від 23 листопада 2023 року № 145/зп-23.

Відтак, під час конкурсу на зайняття вакантних посад суддів, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, кандидати складали: тестування когнітивних здібностей; тестування загальних знань у сфері права; тестування знань зі спеціалізації відповідного суду; виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.

Пунктами 5.6 - 5.7 Положення № 185/зп-24 визначено, що бали за кожен етап іспиту визначаються окремо. Максимально можливий бал на кожному етапі іспиту: тестування когнітивних здібностей - 60; тестування загальних знань у сфері права - 50; тестування знань зі спеціалізації відповідного суду - 100; виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду - 150.

Отримані на кожному етапі іспиту кандидатом бали є результатом виконання того чи іншого завдання (відповідно тестування або практичного завдання). Підставами для отримання відповідних балів, як узагальнення кожного етапу іспиту, є виконання/невиконання завдання, поставленого перед учасником відповідного конкурсу.

При цьому методика оцінювання має бути максимально чіткою та зрозумілою, як для особи, яка проходить відповідний етап іспиту, так і для стороннього спостерігача. Наприклад, як оцінювання тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду, коли за правильну відповідь кандидат отримує 1 бал, за неправильну - 0 балів.

Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Положення № 185/зп-24 практичне завдання виявляє рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, а саме: уміння критично мислити та правильно оцінювати фактичні обставини справи; уміння мотивувати свою позицію; уміння застосовувати джерела права, що релевантні до спірних правовідносин; уміння вирішувати правову проблему; уміння лаконічно викладати свою позицію; уміння дотримуватись норм мовних засобів офіційно-ділового стилю.

Під час виконання практичного завдання учаснику необхідно сформулювати правильне, на його думку, модельне рішення суду та/або продовжити викладення запропонованої частини модельного судового рішення на підставі матеріалів завдання (пункт 4.13 розділу 4 Положення № 185/зп-24).

Зазначеними вище Положеннями встановлено, що практичне завдання оцінюється екзаменаційною комісією, склад якої затверджується рішенням Комісії (пункт 5.5.1).

Перевірка практичного завдання полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання (пункт 5.5.5 Положення № 185/зп-24).

За результатами перевірки практичного завдання кожним членом екзаменаційної комісії виставляється індивідуальна оцінка роботи від 0 до 150 балів (пункт 5.5.6 Положення № 185/зп-24).

Згідно з пунктом 5.8 розділу 5 Положення № 185/зп-24 кількість балів за кожне модельне судове рішення у разі виконання під час кваліфікаційного іспиту практичного завдання типу 2 визначається методичними вказівками з оцінювання практичного завдання.

Отже, Положенням № 185/зп-24 визначено як мету практичного завдання - виявлення рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні, так і спосіб його оцінювання, який передбачає перевірку відповідності виконаного завдання встановленим критеріям (методичним вказівкам), із виставленням індивідуальних балів кожним членом екзаменаційної комісії. Такий підхід покликаний забезпечити об`єктивність, прозорість та комплексність оцінювання здатності учасника застосовувати норми права в умовах, наближених до реальної судової практики.

Підпунктом 5.5.4 пункту 5.5 розділу 5 Положення № 185/зп-24 передбачено, що методичні вказівки з оцінювання практичного завдання затверджуються комісією та оприлюднюються на її офіційному вебсайті.

Зважаючи на вказане вище правове регулювання, комісія рішенням від 17 липня 2024 року, окрім іншого, затвердила Методичні вказівки № 228/зп-24.

Аналізуючи Методичні вказівки, затверджені рішенням комісії № 228/зп-24 від 17 липня 2024 року, Суд дійшов висновку, що в них визначено:

елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню (наприклад, доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі);

кількість балів за елемент оцінювання (наприклад, за доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, комісія може виставити від 0 до 16 балів, тоді як за мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі - від 0 до 14 балів);

показники оцінювання (наприклад, уміння застосовувати норми процесуального закону, що регулюють структуру та зміст мотивувальної частини постанови (ухвали) суду апеляційної інстанції; уміння аналізувати та синтезувати ключові (основні, істотні) висновки суду першої інстанції, доречні та важливі аргументи учасників справи, їх оцінки, їх прийняття та/або відхилення; розуміння змісту правових норм, наведених у тексті модельного судового рішення, уміння їх аналізувати при написанні мотивувальної частини модельного судового рішення; уміння враховувати та застосовувати правові висновки Верховного Суду або, оцінивши їх структуру, логіку та ключові ідеї, сформулювати мотиви незастосування таких висновків; здатність робити чіткі, логічні та обґрунтовані висновки за результатами правозастосування.).

При цьому методичними вказівками визначено, що за написання мотивувальної частини рішення кандидат максимально може отримати 45 балів, за резолютивну частину - 22 бали, за дотримання стилістики судового рішення - 5 балів, за дотримання правил орфографії та пунктуації - 3 бали.

З наведеного випливає, що оцінювання виконаного практичного завдання має здійснюватися шляхом перевірки кожного визначеного Методичними вказівками № 228/зп-24 елемента, зокрема мотивувальної та резолютивної частин судового рішення, дотримання стилістики, орфографії та пунктуації. Такий деталізований підхід спрямований на забезпечення всебічної та об`єктивної оцінки якості роботи учасника, що, у свою чергу, гарантує належну перевірку рівня його професійних знань, аналітичних здібностей і вміння застосовувати норми права у конкретній правовій ситуації.

Такий підхід до оцінювання вимагає наявності належної доказової бази, яка дає можливість як учаснику конкурсу, так і суду, що здійснює перевірку правомірності рішень комісії, пересвідчитися у дотриманні екзаменаційною комісією вимог Положення № 185/зп-24 та Методичних вказівок № 228/зп-24, обґрунтованості виставлених балів та відсутності ознак суб`єктивного або дискримінаційного підходу під час оцінювання. У цьому контексті особливого значення набуває дотримання принципів належного документування результатів оцінювання та їх повноцінного відображення у матеріалах конкурсу, що є запорукою довіри до процедури відбору кандидатів на посаду судді.

Суд наголошує на тому, що розробка методики оцінювання кандидатів є обов`язком комісії, а не її правом, і метою розробки такої методики є однаковий підхід до оцінювання усіх учасників відповідного конкурсу та за результатами такої оцінки отримання кандидатом зрозумілого обґрунтування виставлення відповідної оцінки.

Відсутність деталізації в оцінюванні може викликати питання щодо справедливості та об`єктивності процесу оцінювання, а також може призвести до недостатньої обґрунтованості виставленого балу.

У спірному рішенні комісією також не викладені мотиви, які стали підставою для оцінювання робіт, виконаних позивачкою, за критеріями та елементами, передбаченими вказаними Положенням № 185/зп-24 та Методичними вказівками № 228/зп-24. За таких обставин Суд позбавлений можливості пересвідчитись, чи була забезпечена послідовність, обґрунтованість і повнота оцінювання виконаного ОСОБА_1 практичного завдання.

Суд звертає увагу, що критерії, визначені Положенням № 185/зп-24 та Методичними вказівками № 228/зп-24, мають оцінюватися кожен окремо, за підсумком чого виставляється бал за виконане практичне завдання. Отже, рішення має містити оцінку та бали за кожним критерієм, за яким проводиться оцінка практичного завдання. Наявність таких відомостей надає можливість перевірити, яка частина практичного завдання оцінена комісією за низьким/високим балом та що саме стало підставою для зниження остаточної оцінки виконаної роботи, відповідно, ненабрання позивачкою мінімальної кількості балів, необхідної для продовження її участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах.

Суд наголошує, що рішення ВККС на дотримання колегією Методичних вказівок № 228/зп-24 може бути перевірено лише з тих критеріїв та мотивів, які слугували підставою для його ухвалення і відображені у такому рішенні. В іншому випадку юрисдикція суду при вирішенні справи, де предметом оскарження є рішення комісії, обмежується лише з`ясуванням наявності визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» формальних підстав для скасування такого рішення. Оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оскаржуваного рішення ВККС не є втручанням у її дискреційні повноваження. При цьому, частиною п`ятою статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» прямо передбачено обов`язок ВККС вмотивовувати рішення та зазначати у ньому, зокрема, питання, що розглядалося і результати поіменного голосування членів комісії.

Зважаючи на вищевикладене, Суд вважає за необхідне звернути увагу на необхідність дотримання суб`єктами владних повноважень принципу належного врядування, зміст якого розкрито, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пунктах 70 - 71 рішення у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу належного врядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

З огляду на викладене Верховний Суд доходить висновку, що вмотивованість рішення ВККС та викладення його змісту у такий спосіб, що дає можливість надати оцінку дотриманню комісією вимог Методичних вказівок № 228/зп-24, є не лише формальним дотриманням вимог закону, а повинна забезпечити дотримання принципу правової визначеності.

Відсутність таких мотивів та оцінки за критеріями у рішенні свідчить про те, що спірне в цій справі рішення в частині, що стосується позивачки не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України, що є самостійною та достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування у відповідній частині.

Суд звертає увагу на те, що в постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/71/24 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що комісія відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, має право засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення рекомендації про призначення на посаду судді.

У постанові від 18 квітня 2024 року № 9901/110/19 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що судовий контроль щодо дискреційних повноважень комісії надати оцінку кандидату на посаду судді на предмет його відповідності встановленим законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України покликаний забезпечити, щоб ці повноваження були використані відповідно до мети, з якою вони були надані, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом (запобігаючи всім формам дискримінації), пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване ухвалене комісією рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання). Іншими словами, суд повинен забезпечити, щоб реалізація комісії дискреційних повноважень під час проведення кваліфікаційного оцінювання не була свавільною. Зазначено, що повноваження членів комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи ні з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.

Зазначені правові висновки Велика Палата Верховного Суду формувала, вирішуючи спори щодо ненадання рекомендацій про призначення кандидата на посаду судді.

В той же час вказані висновки можна застосувати у процесі використання комісією дискреційних повноважень під час оцінювання практичних робіт кандидатів на посаду суддів.

Суд наголошує на тому, що рішення комісії у будь-якому випадку має демонструвати, чим конкретно керувалася комісія, коли оцінювала цього кандидата.

Суд зазначає, що комісією не надано жодних доказів на підтвердження того, що екзаменаційна комісія під час перевірки першого практичного завдання, виконаного позивачкою, дотрималась положень Методичних вказівок № 228/зп-24. Також, Суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву доводи відповідача щодо дотримання ним таких вказівок зводяться фактично до цитування окремих пунктів Положення № 185зп-24 та зазначенням про дотримання таких комісією при перевірці виконаного завдання позивачкою.

Також Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що рішення комісії в частині необґрунтування виставлених оцінок за виконання практичного завдання неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом.

Зокрема, до Верховного Суду оскаржувалися рішення комісії в частині необґрунтування виставлених оцінок за виконання практичного завдання в межах наступних процедур:

конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 07 листопада 2016 року № 145/зп-16, на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду (справа № 800/166/17);

конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 02 серпня 2018 року № 185/зп-18, на зайняття 78 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду (справа № 9901/49/19);

добору кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів місцевого суду від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 (справа № 9901/261/19);

конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 30 вересня 2017 року № 98/зп-17 на зайняття 21 вакантної посади суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності (справа № 9901/948/18);

конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 02 серпня 2018 року № 186/зп-18, на зайняття 39 вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду, з яких до Вищого антикорупційного суду - 27 посад суддів, до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду - 12 посад суддів (справа № 9901/119/19).

Проводячи зазначені вище конкурси та оцінюючи, зокрема, виконані практичні завдання, комісія керувалася Порядком проведення іспиту та методикою встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженим рішенням комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 (далі - Порядок № 144/зп-16), та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженим рішенням комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення № 143/зп-16) з урахуванням відповідних змін включно із періодом проведення конкурсу.

Також Суд переглядав відповідні рішення комісії в межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, призначених комісією відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18, від 07 червня 2018 року № 133/зп-18, від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 (зокрема справи № 9901/582/18, № 9901/37/19, № 9901/79/19).

У процесі оцінювання практичних завдань в межах цих процедур, окрім зазначених вище Порядку та Положення, комісія користувалася Положенням про складення кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів на посаду судді, затвердженим рішенням комісії від 03 жовтня 2018 року № 211/зп-18. І саме правильність застосування цих положень оцінював Верховний Суд, розглядаючи справи.

Суд зазначає, що в Положеннях № 144/зп-16 та № 211/зп-18 передбачалося, що перевірка виконаного учасником іспиту практичного завдання полягає у встановленні його відповідності показникам методики оцінювання результатів (пункт 11 розділу V та пункт 7 розділу V відповідно).

Тоді як в Положенні № 185/зп-24 визначено, що перевірка практичного завдання полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання (пункт 5.5.5 Положення).

Саме на виконання цього положення рішенням комісії від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 затверджено Методичні вказівки з оцінювання практичного завдання з вказаної спеціалізації, виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, які кожному кандидату на посаду судді дають змогу зрозуміти позицію комісії під час розподілу балів за виконане практичне завдання.

Затвердження вказаних Методичних вказівок є новим досвідом в діяльності комісії, який спрямовано на відкритість та доступність діяльності комісії. Під час проведення попередніх конкурсних процедур відповідні вказівки, які б дозволяли зрозуміти розподіл балів, не затверджувалися.

Ухвалення таких Методичних вказівок із чітким визначенням балів за кожен елемент практичного завдання, з урахуванням вимог пункту 5.5.5 Положення, зобов`язує комісію встановлювати відповідність змісту виконаного учасником завдання кожному з елементів практичного завдання затвердженим цими вказівками.

Додатково Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у своїх висновках міжнародні організації неодноразово підкреслювали, що оцінювання суддів має бути об`єктивним і спрямованим на оцінку та підвищення їхньої професійної компетентності, а не використовуватися як каральний інструмент.

Зокрема, у пункті 42 Висновку № 17 (2014) Консультативної ради європейських судів застережено від оформлення результатів оцінювання лише у вигляді балів, чисел, процентних співвідношень або кількості винесених рішень. Усі ці методи, за умови застосування їх без подальшого пояснення чи оцінки, можуть створити хибне враження об`єктивності та достовірності.

Безумовно вказані висновки доцільно застосовувати саме при оцінюванні роботи суддів (кваліфікаційному оцінювані), проте Суд вважає за необхідне враховувати зазначені висновки і при оцінювані кандидатів на посаду судді, оскільки їх недотримання може сформувати хибне враження об`єктивності при формуванні компетентних судів, які прийматимуть рішення високої якості.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у рішенні від 30 червня 2025 року у справі № 990/171/25, у якому Суд розглядав спірні правовідносини в яких комісія, оцінюючи практичні завдання кандидатів на посаду судді, використовувала саме Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затверджене рішенням комісії від 19 червня 2024 року № 185/зп-24.

Щодо доводів позивачки про відсутність належних методичних вказівок для оцінювання практичного завдання у формі ухвали апеляційного суду про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційний іспит для цілей кваліфікаційного оцінювання є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться в порядку, передбаченому статтею 74 цього Закону, з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичного завдання. Анонімне тестування проводиться щодо когнітивних здібностей, історії української державності, загальних знань у сфері права та спеціалізації відповідного суду з урахуванням його інстанційності. Практичне завдання проводиться щодо спеціалізації відповідного суду з урахуванням його інстанційності.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кваліфікаційний іспит є атестуванням професійної компетентності кандидата на посаду судді з метою виявлення належних знань, рівня підготовки та здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичних завдань. Практичні завдання проводяться щодо вибраної (вибраних) кандидатом спеціалізації (спеціалізацій) суду (частина третя статті 74 названого Закону).

Отже, законодавець прямо визначив, що належність практичного завдання оцінюється за двома взаємопов`язаними критеріями: воно має відповідати не лише спеціалізації суду, а й характеру його інстанційних повноважень. Кваліфікаційний іспит при цьому є основним засобом встановлення відповідності кандидата критерію професійної компетентності.

Суд установив, що другим практичним завданням (індивідуальний код 0049224) для позивачки було підготовлення ухвали апеляційного суду у справі про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Водночас такі справи, згідно з частиною другою статті 23 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцезнаходженням арбітражу. Крім того, частина п`ята статті 457 ЦПК України передбачає, що розгляд заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, визначеними Розділом VIII цього Кодексу.

Отже, спірне завдання за своїм процесуальним змістом не було орієнтоване на перевірку професійних умінь, притаманних здійсненню правосуддя апеляційним судом саме як судом апеляційної інстанції. Таке завдання вимагало від кандидата підготовки судового рішення у спеціальному провадженні, в якому апеляційний суд реалізує компетенцію суду першої інстанції, а не перевіряє в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення суду нижчого рівня. Інакше кажучи, перевірялися навички розгляду окремої категорії першоінстанційних справ, підсудних апеляційному суду, а не навички, що характеризують інстанційну специфіку апеляційного перегляду.

За таких обставин друге практичне завдання не відповідало вимозі інстанційності, встановленій частиною другою статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Порушення полягає не в абстрактній недосконалості формулювання завдання і не у відмінності від очікувань кандидата, а в тому, що відповідач використав для оцінювання професійної компетентності кандидата завдання, яке за своєю процесуальною моделлю виходило за межі законодавчо визначеного формату практичного завдання для відповідного рівня суду. А оскільки саме закон встановлює обов`язок урахування інстанційності, комісія не була вправі підмінити цю вимогу власним розумінням доцільності або зручності завдання.

Таке порушення є істотним. Кваліфікаційний іспит є основним засобом встановлення професійної компетентності кандидата, а практичне завдання - одним із базових інструментів такого іспиту. Тому невідповідність самого практичного завдання вимогам закону означає, що один із ключових елементів процедури кваліфікаційного оцінювання було організовано не у спосіб, передбачений законом. За цих умов результати, отримані за наслідками виконання такого завдання, не можуть вважатися належною та законною підставою для ухвалення рішень про результати іспиту та припинення участі кандидата у конкурсі.

Окремо Суд вважає за необхідне оцінити доводи сторін щодо можливості перевірки цієї роботи за Методичними вказівками № 228/зп-24.

Як убачається зі змісту Методичних вказівок № 228/зп-24, одним з основних елементів практичного завдання, що підлягав оцінюванню, була мотивувальна частина, зокрема: доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився / не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі; визначення того, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; а також висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Наведене свідчить, що Методичні вказівки № 228/зп-24 були побудовані на чіткій моделі апеляційного перегляду, яка передбачає наявність рішення суду першої інстанції, висновки якого підлягають аналізу, наявність апеляційної скарги та формулювання висновків за результатами її розгляду.

Водночас друге практичне завдання, виконане позивачкою, стосувалося підготовлення ухвали апеляційного суду у справі про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу. У такій категорії справ не існує рішення суду першої інстанції, висновки якого суд апеляційної інстанції мав би оцінювати; не подається апеляційна скарга; не здійснюється апеляційний перегляд у класичному процесуальному значенні; не формулюються висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, оскільки предметом судового розгляду є заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу в межах спеціального першоінстанційного провадження.

Отже, ключові показники оцінювання, закладені в Методичних вказівках № 228/зп-24, об`єктивно не кореспондували змісту другого практичного завдання позивачки. За таких умов ідеться не про звичайну варіативність або складність практичного завдання, а про концептуальну непридатність застосованого методичного інструментарію до оцінювання саме цієї роботи.

Суд відхиляє можливий аргумент про те, що передбачений Методичними вказівками № 228/зп-24 допустимий відступ від структури та кількості балів за окремими елементами оцінювання в межах 10 відсотків усував цю проблему. Такий відступ дає змогу коригувати окремі елементи оцінювання, але не дає можливості фактично трансформувати всю модель перевірки, побудовану на апеляційному перегляді, у модель оцінювання завдання, що стосується спеціального першоінстанційного провадження. Межа у 10 відсотків може компенсувати варіативність окремих аспектів завдання, але не здатна легітимізувати оцінювання роботи, для якої непридатними є самі базові критерії оцінювання.

Таким чином, застосовані до оцінювання другої роботи позивачки Методичні вказівки № 228/зп-24 не відповідали процесуальній природі запропонованого завдання. Це, у поєднанні з тим, що саме завдання не відповідало вимозі частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо врахування інстанційності, свідчить про порушення відповідачем процедури проведення кваліфікаційного іспиту.

Доводи відповідача про можливість оцінювання цієї роботи за Методичними вказівками № 228/зп-24 не спростовують наведеного висновку. Навіть якщо припустити, що певна методична адаптація під час перевірки була можливою, вона не усуває первинного дефекту законності, який полягав у використанні завдання, що від початку не відповідало законодавчій вимозі врахування інстанційності. Методичні вказівки № 228/зп-24 могли регулювати порядок перевірки належного завдання, але не могли легітимізувати завдання, зміст якого суперечив закону. Тому посилання на особливості оцінювання не усуває встановленого порушення, а лише підтверджує, що відповідач фактично намагався пристосувати методичний інструментарій до завдання, яке не відповідало законодавчо визначеним параметрам кваліфікаційного іспиту.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України суд перевіряє, чи прийняте рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, а також чи є воно обґрунтованим. За частиною другою статті 77 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність свого рішення. Проте відповідач не довів суду, що використання практичного завдання, побудованого на моделі розгляду апеляційним судом справи як судом першої інстанції, узгоджується з вимогою частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо врахування інстанційності відповідного суду, а також не довів, що Методичні вказівки № 228/зп-24 були придатним і належним інструментом оцінювання цієї роботи. За такого процесуального стану справи Суд доходить висновку, що спірні рішення ВККС у частині, що ґрунтується на результатах оцінювання другого практичного завдання, є протиправними.

За таких обставин колегія суддів висновує, що ВККС у цій частині порушила процедуру проведення іспиту, внаслідок чого не було дотримано принцип рівності умов складання практичного завдання порівняно з іншими учасниками іспиту.

Щодо посилань позивачки на порушення принципів відкритості та прозорості Суд зазначає, що згідно з пунктом 4.15 Положення № 185/зп-24 учасник має право ознайомитися з усіма отриманими оцінками, однак без інформації про оцінювачів. Такий порядок є виправданим та спрямований на забезпечення анонімності перевірки робіт, виключення будь-якого впливу на членів екзаменаційної комісії та запобігання конфлікту інтересів. Відтак обмеження доступу до персональних даних оцінювачів не може розцінюватися як порушення принципів відкритості чи прозорості.

Також Суд не вбачає підстав погодитися з доводом ОСОБА_1 , що прийняті рішення комісії порушують її право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів є добровільною, а встановлені законом умови проходження кваліфікаційного іспиту не можуть тлумачитися як втручання у приватне життя. Відтак, посилання позивачки на практику Європейського суду з прав людини у справах «Олександр Волков проти України» та «C. проти Бельгії» не є релевантними до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт Європейського суду з прав людини, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Щодо позовних вимог позивачки про: визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 «Про затвердження кодованих результатів практичного завдання (кримінальна і цивільна спеціалізація), виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-25 (зі змінами)» в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 06 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація) кандидатом на зайняття вакантної посади судді апеляційного загального суду ОСОБА_1. з кодами 0049224 та 0092001; визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)», в частині: затвердження декодованих результатів практичного завдання, виконаного 06 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація) кандидатом на посади суддів апеляційних загальних судів ОСОБА_1., в додатку 1 № 486, код кандидата (перше судове рішення) 0092001, бал кандидата 49,5, (друге судове рішення) 0049224, бал кандидата 53,5, бал кандидата за виконання практичного завдання 103, результат етапу кваліфікаційного іспиту «не складено», дати його затвердження; затвердження загальних результатів першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах цього конкурсу щодо кандидата ОСОБА_1 , в додатку 2 № 798, «Виконання практичного завдання із спеціалізації відповідного суду» код кандидата (перше судове рішення) 0092001, бал кандидата 49,5, (друге судове рішення) 0049224, бал кандидата 53,5, бал кандидата за виконання практичного іспиту 103, результат етапу кваліфікаційного іспиту «не складено», «Загальний результат кваліфікаційного іспиту» бал кандидата за кваліфікаційний іспит 303,0, результат кваліфікаційного іспиту «не складено», дати його затвердження; відмови в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнання такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинення участі у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах кандидата на посади судді ОСОБА_1 , в додатку 4 № 432; зобов`язання ВККС прийняти рішення про визначення кандидату ОСОБА_1 за виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду за друге завдання з індивідуальним кодом 0049224 загального балу 75,0 та за перше завдання з індивідуальним кодом 0092001 кількості балів, з урахуванням Методичних вказівок № 228/зп-24 та визнання ОСОБА_1 кандидатом, яка успішно склала кваліфікаційний іспит та допустити її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, Суд зазначає, що в даному випадку вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, щодо вимоги позивачки про зобов`язання ВККС прийняти рішення про визначення кандидату ОСОБА_1 за виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду за друге завдання з індивідуальним кодом 0049224 загального балу 75,0 та визнання ОСОБА_1 кандидатом, яка успішно склала кваліфікаційний іспит та допустити її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, то Суд виходить із того, що встановлені у справі порушення процедури оцінювання не надають суду повноважень самостійно визначати результат кваліфікаційного іспиту конкретного кандидата, встановлювати йому певну кількість балів (у тому числі 75,0) чи визнавати його таким, що успішно склав іспит. Згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» саме ВККС наділена дискреційними повноваженнями щодо організації та проведення кваліфікаційного оцінювання, а суд здійснює лише зовнішній контроль за дотриманням нею встановлених законом меж та процедур.

Надання судом захисту у вигляді прямого зобов`язання комісії зарахувати позивачці практичне завдання з визначенням конкретного бала та допустити її до другого етапу означало б фактичну підміну собою спеціально уповноваженого органу суддівського врядування та порушило б принцип рівності учасників конкурсу, адже інші кандидати проходили оцінювання у передбаченому комісією порядку. 

Оцінюючи належний спосіб захисту, колегія суддів виходить із того, що встановлені у цій справі порушення стосуються правомірності рішень ВККС, якими були затверджені результати виконання позивачкою практичних завдань та визначені похідні наслідки такого оцінювання у вигляді загального результату першого етапу кваліфікаційного оцінювання, недопуску до наступного етапу та припинення участі у конкурсі.

За таких обставин належним способом судового захисту є:

визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного ОСОБА_1 ;

визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4 резолютивної частини рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Водночас інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає, оскільки її задоволення виходило б за межі повноважень адміністративного суду. Визначення подальшого порядку дій після скасування зазначених рішень, у тому числі питання про процесуальний статус позивачки у кваліфікаційному оцінюванні та конкурсі, належить до компетенції ВККС як органу, уповноваженого законом на організацію та проведення відповідної процедури. Суд не вправі підміняти комісію у вирішенні питань, що охоплюються її спеціальними оцінювальними та процедурними повноваженнями, зокрема не може визначати замість неї зміст подальших організаційних дій чи наперед встановлювати конкретний порядок продовження конкурсної процедури щодо позивачки.

Отже, ефективний судовий захист у цій справі досягається шляхом скасування рішень відповідача, які ґрунтуються на незаконно сформованому та неналежно мотивованому результаті кваліфікаційного оцінювання позивачки. Після їх скасування саме ВККС, діючи в межах наданих їй законом повноважень та з урахуванням правової оцінки, викладеної у цьому рішенні, має визначити подальший порядок дій щодо позивачки. 

Частиною другою статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Позивачка також просить суд визначити відповідачу строк у тридцять днів для виконання рішення суду та зобов`язати ВККС подати звіт про його виконання в строк тридцяти п`яти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Суд зазначає, що положення частин третьої та шостої статті 245, а також частини першої статті 372 КАС України надають суду право, але не обов`язок визначати строк виконання рішення. Таке питання вирішується судом з урахуванням конкретних обставин справи та не є обов`язковим елементом рішення. У даному випадку підстав для встановлення окремого строку виконання рішення Суд не вбачає, оскільки порядок та строки виконання судових рішень регулюються нормами чинного законодавства і не потребують додаткового визначення.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, Суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 823/1265/16.

Суд зазначає, що лише прийняття рішення зобов`язального характеру не є безумовною підставою для встановлення у справі судового контролю, а наявність передумов для встановлення такого контролю має підтверджуватися належними та допустимими доказами. Однак, такі докази позивачем надані не були, внаслідок чого суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи, що Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов, обравши належний та ефективний спосіб судового захисту позивачки, наявні підстави для відшкодування понесених судових витрат у сумі 1 937,20 грн.

Роз`яснити позивачці, що за приписами пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 22, 241 - 246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. 

Визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 в частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 4 резолютивної частини рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (03109, Україна, місто Київ, вулиця Генерала Шаповала, будинок, 9; код ЄДРПОУ 37316378) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).

Повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий суддя І. А. Гончарова

Судді Л. І. Бившева

І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова

В. П. Юрченко