ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 березня 2026 року 	Справа № 160/33354/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С. 
при секретарі Калалб Т.В.
за участі:
представника позивача Піддубної Г.В.
представника відповідача Пашко Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

21.11.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області (далі - відповідач) з вимогами:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ 0561210704 та 0561190704 від 09.10.2025 року, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області на підставі Акту № 3660/04-36-07-04/41253927 від 22.08.2025р.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. В акті перевірки, на підставі якого було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, наявна велика кількість технічних помилок, неточностей, неперевірених даних та непідтвердженої інформації. Із вищенаведеного можна зробити висновок, що надані позивачем на перевірку документи не досліджувались належним чином представниками Відповідача, що і стало наслідком допущених помилок.
Крім того, повна ідентичність формулювань щодо груп товарів, які у різний період часу закупали компанії-контрагенти позивача – ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП», ТОВ «ШЕРІДАНС ГРУП», ТОВ «ПЛАСТАГРУП», ТОВ «ТРАСТКОРПОРЕЙТ» та ТОВ «ВАТЕРБРІК», а також про «320 підприємств», з якими вказані компанії ділові стосунки, свідчить про відсутність повного та об`єктивного аналізу взаємовідносин позивача з контрагентами.
Відповідачем не було належним чином проаналізовано та надано правову оцінку інформації щодо контрагентів ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ», внаслідок чого в Акті перевірки, а в подальшому – і в оспорюваному податковому повідомленні рішенні було внесено хибний висновок що «операції з поставки товару реально не виконувались, мали безтоварний характер, не призвели до реальних змін у майновому стані підприємства, відтак не давали підстав для формування податкової звітності з урахуванням цих операцій», який абсолютно не відповідає дійсності.
Товар, який було придбано ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» у контрагентів в подальшому реалізовано або в якості товару, або в якості шафи автоматичного управління виробничими процесами на адресу інших контрагентів.
Враховуючи наведене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Дніпропетровській області суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/33354/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
28.11.2025 р. від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. Відповідач проти позовних вимог заперечував, в обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Позивачем сформовано податковий кредит за рахунок контрагентів, які не мали можливості здійснити постачання товарів в зазначеному в первинних документах обсязі, оскільки вказані контрагенти не мали достатнього обсягу ресурсів для здійснення виду господарської діяльності, зазначеного в договорах. Первинні документи позивача не підтверджують обсяг та зміст господарських операцій. В зв`язку з цим зроблено висновок про неможливість здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП» (код ЄДРПОУ43312046), ТОВ "ШЕРІДАНС ГРУП" (42479431), ТОВ "ПЛАСТАГРУП" (код 43265358), ТОВ "ТРАСТКОРПОРЕЙТ" (код 43171595), ТОВ "ВАТЕРБРІК". Угоди між позивачем та зазначеними контрагентами укладені з метою штучного створення сум податкового кредиту. 
Крім того, в податковому обліку операції з ремонту обладнання господарським способом були віднесені до складу витрат на збут ряд 2050 Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), що вплинуло на фінансовий результат до оподаткування за 1 кв 2025 рік в сумі 3 639 303 грн. Аналізом наданих до перевірки первинних документів та суті господарських операцій встановлено, що зазначені господарські операції, які обліковувались підприємством як операції з з придбання нематеріальних активів, що використовуються у виробничій діяльності підприємства, у зв`язку з наступним.
Також, до перевірки не надані документи на підставі яких була списана вартість матеріалів зазначених по рахунку 901. Не надані калькуляції, опис технологічного процесу, норми витрат (фактичні та планові) на виготовлену продукцію, не надано пояснень стосовно формування собівартості реалізованої продукції та пояснень стосовно формування ціни реалізації виготовленої продукції.
В зв`язку з наведеним, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.
26.12.2025 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.
Також вказано, що послуги з розроблення програмного забезпечення, які були надані позивачу з боку контрагентів ТОВ «БРАВЕН-ТОРГ» та ФОП ОСОБА_1 , були використані позивачем не для власного використання, а для встановлення його в шафи автоматичного управління виробничими процесами, які були виготовлені на замовлення контрагентів позивача та передані ним.
Крім того, вказана відповідачем інформація щодо ненадання позивачем відповідей на запити перевіряючих є такою, що не відповідає дійсності. Відповіді були направлені на електронну пошту відповідача та вручені особисто перевіряючим.
Стосовно твердження відповідача, що позивачем не було надано планові та фактичні калькуляції виробленої продукції, опис технологічного процесу, норми витрат на виготовлену продукцію вказано, що позивач не веде серійне виготовлення шаф автоматичного управління виробничими процесами, тому документи, які витребували перевіряючі у запиті №5, відсутні у позивача через відсутність необхідності їх складання.
02.01.2026 р. відповідачем надано заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначено про правомірність винесених податкових повідомлень-рішень.
06.02.2026 р. позивачем надано пояснення по справі із доказами підтвердження виготовлення позивачем шаф управління процесами.
16.02.2026 р. відповідачем надано пояснення стосовно господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «БРАВЕН-ТОРГ» та ФОП ОСОБА_1 , аналогічні викладеним у відзиві.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог навела доводи, вказані в позовній заяві та заявах по суті справи.
В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції навела твердження, зазначені у відзиві та заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив такі обставини.
15.07.2025 р. Головним управлінням ДПС в Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2018 р. по 31.03.2025 р., з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
За результатами перевірки складено акт від 22.08.2025 № 3660/04-36-07-04/41253927.
Перевіркою встановлено, зокрема, наступні порушення, допущені Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ»:
- пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено суми податку на прибуток на загальну суму 1 329 554 грн. в т.ч. за 2018 рік на 118 215 грн., за 2019 рік на суму 237 757 грн., за 2020 рік на суму 318 508грн., 1 кв. 2025 на суму 655 074 грн.;
- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VІ (із змінами та доповненнями) в результаті чого підприємством занижено суми податку на додану вартість на загальну суму 7 191 406 грн. в т.ч. за грудень 2018 на суму 280 987 грн., за квітень 2019 на суму 151 667 грн., за листопад 2019 на суму 69 214 грн., грудень 2019 на суму 279 741 грн., січень 2020 на суму 160 474 грн., лютий 2020 на суму 31 631 грн., квітень 2020 на суму 15 203 грн., за липень 2020 на суму 327 790 грн., за вересень 2020 на суму 26 108 грн., за грудень 2020 в сумі 734 545 грн., за грудень 2021 в сумі 323 211 грн., за грудень 2022 в сумі 202 154 грн., за грудень 2023 в сумі 2 415 815 грн., за грудень 2024 в сумі 1 128 146 грн., за березень 2025 в сумі 1044 720 грн.
Порушення законодавства позивачем обґрунтовані в акті перевірки наступним.
В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» (код ЄДРПОУ 41253927) з ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП» (код ЄДРПОУ43312046), ТОВ "ШЕРІДАНС ГРУП" (42479431), ТОВ "ПЛАСТАГРУП" (код 43265358), ТОВ "ТРАСТКОРПОРЕЙТ" (код 43171595), ТОВ "ВАТЕРБРІК".
Відповідно до умов договору, укладеного ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» з ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП», здійснювалося придбання електроприладів.
В акті перевірки наведено наступну інформацію з баз ДПС щодо ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП»: 
Відповідність критеріям ризиковості – рішеннями ДПС від 31.07.2020, 13.01.2025 встановлено, що підприємство відповідає критеріям ризиковості;
Чисельність – 2020 – 1;
Остання звітність – листопад 2022;
Свідоцтво платника ПДВ – анульоване 25.04.2023;
Відомості про об`єкти – офіс, склад;
По Балансу ОФ відсутні;
Запаси на 01.01.2020 – відсутні;
Сплата податків 2020 – 27,9 тис. грн.
Походження придбаних ТМЦ: ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП» здійснював імпорт товарів широкого вжитку.
На теріторії України вищевказаний товар не придбавався. 
В ході аналізу баз ЄРПН встановлено придбання ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП»: продукти харчування, консультаційні послуги, пляшки. Тобто не встановлено придбання електроприладів. 
В ході проведення перевірки встановлено відсутність походження ТМЦ по ланцюгу постачання, відсутність доказів щодо транспортування ТМЦ, відсутні матеріальні та людські ресурси для здійснення господарської діяльності.
Крім того встановлено, що за вказаний період ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП» здійснювало постачання більш ніж на 320 підприємств одночасно, при відсутності відповідної кількості основних засобів, людських ресурсів достатніх для фінансово-господарської діяльності.
Відповідно до умов договору, укладеного ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» з ТОВ «ШЕРІДАНС ГРУП», здійснювалося придбання електроприладів.
В акті перевірки наведено наступну інформацію з баз ДПС щодо ТОВ «ШЕРІДАНС ГРУП»: 
Відповідність критеріям ризиковості – рішенням ДПС від 05.08.2022 № 101280 встановлено, що підприємство відповідає критеріям ризиковості;
Чисельність - 2019 рік – 3 робітника;
Остання звітність – липень 2019;
Свідоцтво платника ПДВ анульовано 16.07.2021;
Відомості про об`єкти – відсутні;
По Балансу ОФ на 01.01.2019 – 190 тис.грн.;
Запаси на 01.01.2019 – 0,0 тис.грн.;
Сплата податків 2019 – 0,0 тис.грн. 
Походження придбаних ТМЦ: не встановлено.
В ході аналізу баз ЄРПН встановлено придбання ТОВ «ШЕРІДАНС ГРУП» продукти харчування, консультаційні послуги, пляшки. Тобто не встановлено придбання електроприладів.
В ході проведення перевірки встановлено відсутність походження ТМЦ по ланцюгу постачання, відсутність доказів щодо транспортування ТМЦ, відсутні матеріальні та людські ресурси для здійснення господарської діяльності. 
Крім того встановлено, що за вказаний період ТОВ «ШЕРІДАНС ГРУП» здійснювало постачання більш ніж на 320 підприємств одночасно, при відсутності відповідної кількості основних засобів, людських ресурсів достатніх для фінансово-господарської діяльності.
Відповідно до рахунків-фактур в ході перевірки встановлено, що ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» здійснювалося придбання електроприладів у ТОВ «ПЛАСТАГРУП».
В акті перевірки наведено наступну інформацію з баз ДПС щодо ТОВ «ПЛАСТАГРУП»: 
Відповідність критеріям ризиковості – рішенням ДПС від 13.10.2020 № 31787 встановлено, що підприємство відповідає критеріям ризиковості;
Рішенням від 04.08.2022 № 6818 підприємство виключено з переліку ризикових;
Чисельність - 2020 – 0 робітників;
Остання звітність – грудень 2020;
Свідоцтво платника ПДВ – скасовано 18.02.2022;
Відомості про об`єкти – відсутні;
По Балансу ОФ на 01.01.2020 – 0,0 тис.грн.;
Запаси на 01.01.2020 – 0,0 тис.грн.;
Сплата податків не сплачувало.
Походження придбаних ТМЦ: не встановлено.
В ході аналізу баз ЄРПН встановлено придбання ТОВ «ПЛАСТАГРУП»: продукти харчування, консультаційні послуги, пляшки. Тобто не встановлено придбання електроприладів. 
В ході проведення перевірки встановлено відсутність походження ТМЦ по ланцюгу постачання, відсутність доказів щодо транспортування ТМЦ, відсутні матеріальні та людські ресурси для здійснення господарської діяльності. 
Крім того встановлено, що за вказаний період ТОВ «ПЛАСТАГРУП» здійснювало постачання більш ніж на 320 підприємств одночасно, при відсутності відповідної кількості основних засобів, людських ресурсів достатніх для фінансово-господарської діяльності.
Відповідно до рахунків-фактур в ході перевірки встановлено, що ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» здійснювалося придбання електроприладів у ТОВ «ТРАНСКОРПОРЕЙТ».
В акті перевірки наведено наступну інформацію з баз ДПС щодо ТОВ «ТРАНСКОРПОРЕЙТ»: 
Відповідність критеріям ризиковості – рішенням ДПС від 05.03.2020 № 25544 встановлено, що підприємство відповідає критеріям ризиковості, виключено 04.08.2022 №100454 у зв`язку з ануляцією свідоцтва платника ПДВ;
Чисельність - 2019 – 3 особи;
Остання звітність – червень 2020;
Свідоцтво платника ПДВ – анульоване 16.09.2021;
Відомості про об`єкти –офіс;
По Балансу ОФ на 31.12.2019 - 180 тис.грн.;
Запаси на 31.12.2019 – 1231 тис.грн.;
Сплата податків 2019 – 89,2 тис.грн.;
Походження придбаних ТМЦ: обрив 3 ланцюг.
В ході аналізу баз ЄРПН встановлено придбання ТОВ «ТРАСТКОРПОРЕЙТ»: продукти харчування, консультаційні послуги, пляшки. Тобто не встановлено придбання електроприладів. 
В ході проведення перевірки встановлено відсутність походження ТМЦ по ланцюгу постачання, відсутність доказів щодо транспортування ТМЦ, відсутні матеріальні та людські ресурси для здійснення господарської діяльності. 
Крім того встановлено, що за вказаний період ТОВ «ТРАСТКОРПОРЕЙТ» здійснювало постачання більш ніж на 320 підприємств одночасно, при відсутності відповідної кількості основних засобів, людських ресурсів достатніх для фінансово-господарської діяльності.
Відповідно до рахунків-фактур в ході перевірки встановлено, що ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» здійснювалося придбання електроприладів у ТОВ «ВАТЕРБРІК».
В акті перевірки наведено наступну інформацію з баз ДПС щодо ТОВ «ВАТЕРБРІК»:
Стан платника - 16 ПРИПИНЕНО (ЛIКВIДОВАНО, ЗАКРИТО);
Вид діяльності - неспецiалiзована оптова торгiвля;
Остання надана звітність за квітень 2019;
ОС – відсутні;
Кількість працюючих – 1 робітник.
В ході аналізу баз ЄРПН встановлено придбання ТОВ «ТОВ «ВАТЕРБРІК»: продукти харчування, консультаційні послуги, пляшки. Тобто не встановлено придбання електроприладів. 
В ході проведення перевірки встановлено відсутність походження ТМЦ по ланцюгу постачання, відсутність доказів щодо транспортування ТМЦ, відсутні матеріальні та людські ресурси для здійснення господарської діяльності. 
Крім того встановлено, що за вказаний період ТОВ «ТОВ «ВАТЕРБРІК» здійснювало постачання більш ніж на 260 підприємств одночасно, при відсутності відповідної кількості основних засобів, людських ресурсів достатніх для фінансово-господарської діяльності.
В зв`язку з наведеним податковим органом в акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» фактично безпідставно включено до складу витрат суми сплачені ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП» (код ЄДРПОУ43312046), ТОВ "ШЕРІДАНС ГРУП" (42479431), ТОВ "ПЛАСТАГРУП" (код 43265358), ТОВ "ТРАСТКОРПОРЕЙТ" (код 43171595), ТОВ "ВАТЕРБРІК" за товаро-матеріальні цінності.
До перевірки надані документи з отримання вищевказаних ТМЦ від ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП» (код ЄДРПОУ43312046), ТОВ "ШЕРІДАНС ГРУП" (42479431), ТзОВ "ПЛАСТАГРУП" (код 43265358), ТОВ "ТРАСТКОРПОРЕЙТ" (код 43171595), ТОВ "ВАТЕРБРІК", які фактично не могли здійснювати постачання товарів, внаслідок відсутності матеріально-технічної бази та людських ресурсів. 
Також, в ході перевірки встановлено взаємовідносини з ТОВ «БРАВЕН-ТОРГ» та ФОП ОСОБА_1 з придбання послуг розробки програмного забезпечення на загальну суму 3 639 303 грн.
Вказана сума була віднесена до складу витрат в 1 кв. 2025 року та відображена проводками Дт91-Кт631 - 3 639 303 грн., Дт901-Кт 231 в сумі 3 639 303 грн., Дт79 Кт901 в сумі 3 639 303 грн. 
В податковому обліку відповідні операції з ремонту обладнання господарським способом були віднесені до складу витрат на збут ряд 2050 Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), що вплинуло на фінансовий результат до оподаткування за 1 кв 2025 рік в сумі 3 639 303 грн.
Вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. 
Таким чином, вартість отриманих послуг з програмного забезпечення ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» повинно бути відображено в бухгалтерському обліку наступним записом: 
Дт 15 Кт 631 – 3 639 303 грн. 
Дт 117 Кт 15 – 3 639 303 грн.
Крім того, перевіркою достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1.1 - 8) за період з 01.01.2018 по 31.03.2025рр. встановлено їх заниження на загальну суму 6 441 874 в т.ч. за грудень 2018 на суму 149 637 грн., за грудень 2019 в сумі 443 646 грн., за грудень 2020 в сумі 734 545 грн., за грудень 2021 в сумі 323 211 грн., за грудень 2022 в сумі 202 154 грн., за грудень 2023 в сумі 2 415 815 грн., за грудень 2024 в сумі 1 128 146 грн., за березень 2025 в сумі 1 044 720 грн., в порушення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок наступного.
В ході проведення перевірки встановлено списання до складу собівартості по рах. 901 вартості ТМЦ, яка значно перевищує вартість реалізованої продукції, а саме. 
Відповідно до регістрів бухгалтерського обліку проводкою Дт79-Кт701відображено Дохід від реалізації готової продукції на загальну суму 70 020 283,20 грн., в т.ч. за 2018 в сумі 2 245 499,95 грн., за 2019 в сумі 5 387 654,05 грн., за 2020 в сумі 6 569 944,52 грн.. за 2021 в сумі 4 493 150,16 грн., за 2022 в сумі 4 385 936,32 грн., за 2023 в сумі 12 008 864,34 грн., за 2024 в сумі 22 191 835,38 грн., за 1 кв. 2025 в сумі 12 737 398,48 грн.
В той же час, проводками Дт901-Кт 231, Дт79-901 було списано матеріалів до собівартості на загальну суму 102 229 652,58 в т.ч. за 2018 в сумі 2 993 684,95 грн., за 2019 в сумі 8 788 172,32 грн., за 2020 в сумі 9 060 378,78 грн.. за 2021 в сумі 6 109 206,52 грн., за 2022 в сумі 5 396 707,07 грн., за 2023 в сумі 24 087 940,08 грн., за 2024 в сумі 27 832 563,97грн., за 1 кв. 2025 в сумі 17 960 998,89 грн.
В ході перевірки перевіряючими було надано запит від 28.07.2025 № 5 щодо надання документів, які характеризують та описують технологічний процес, планові калькуляції по кожному виду продукції, норми витрат сировини, договори, первинні документи на покупку електроенергії, комунальних послуг, технічну документацію, характеристики обладнання на якому здійснюється виробництво продукції. 
Підприємством не надані планові та фактичні калькуляції виробленої продукції, про що складено відповідний акт від 01.08.2025 № 2130/04-36-07 04/41253927.
На підставі акту перевірки від 22.08.2025 № 3660/04-36-07-04/41253927 Головним управлінням ДПС в Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення №0561210704, №0561190704 від 09.10.2025 р.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманнямя кого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державн уподаткову та митну політику), його територіальні органи.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (плановіабопозапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 83.1.1.-83.1.7 п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; 83.1.4. судові рішення; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; 83.1.7. мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Згідно пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання ких є митна територія України; г) ввезення не оборотних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг ;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основнихзасобів, у тому числі інших не оборотних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротн ікапітальні активи); ввезенням товарів та/або не оборотних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітногоподаткового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Згідно п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, якімістять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розглядудокази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїйсукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановленняобставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за перевіряємий період Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» мало господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ «МАЛТЕРС ГРУП», ТОВ «ШЕРІДАНС ГРУП», ТОВ «ПЛАСТАГРУП», ТОВ «ТРАСТКОРПОРЕЙТ» та ТОВ «ВАТЕРБРІК».
Порушення податкового законодавства з боку позивача, зазначені податковим органом в акті перевірки, за своєю сутністю зводяться до неможливості підтвердити господарські операції позивача з вказаними в акті перевірки контрагентами. Тобто, сутність порушення податкового законодавства на думку податкового органу полягає в тому, що товари, зазначені в первинних документах були придбані та використані в господарській діяльності позивача, але ці товари були придбані не у тих контрагентів, які зазначені в первинних документах та саме в цьому і полягає дефектність цих первинних документів.
Суд зазначає, що необхідною умовою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання (продажу) товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності, підтвердження господарської операції належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат, є, зокрема, фактичне придбання (продаж) товарів, робіт, послуг з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердження цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та сформованої суми податкових зобов`язань належними документами первинного обліку покладається як на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником, так і на постачальника який здійснює нарахування податкового зобов`язання як передумову виникнення податкового кредиту на виконання положень п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального постачання товарів, виконання робіт зазначеними в акті перевірки контрагентами.
Позивачем під час розгляду справи не спростовано доводів податкового органу стосовно відсутності у контрагентів необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності в обсягах задекларованих показників. 
Слід зазначити, що якщо під час вирішення спору буде встановлено, що товари дійсно поставлені, роботи виконані, послуги надані, але не тією особою, або не тій особі, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати суму податкового зобов`язання та податкового кредиту.
Доводи позивача стосовно того, що він не має нести відповідальність за своїх контрагентів не враховуються судом, оскільки позивачем не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при здійсненні правочинів зі спірними постачальниками.
Адже, за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації підприємства в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.
Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду № 816/1422/17 від 26.06.2018 р.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень та частина 2 ст. 77 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України (частина 1 ст. 77) обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 (78) цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Сам факт наявності у позивача податкових, чи-то видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.
Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду № 803/1923/13-а від 25.06.2018 р.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема щодо наявності таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку, суттєві недоліки в заповненні таких документів, які не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, не дають можливості встановити дійсний зміст та обсяг господарської операції, тощо.
Слід зазначити, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Також на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Отже, підсумовуючи наведене, Суд констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування як об`єкту оподаткування податком на прибуток так і податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18), від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа №808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа №460/2315/19), від 26 вересня 2023 року (справа № 120/6732/22).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в вказаній постанові акцентувала увагу також на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум витрат та податкового кредиту, є підставною для врахування таких при формування доходів та одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.
Стосовно віднесення позивачем послуг з розробки програмного забезпечення до витрат на збут, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.2 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів, об`єкт нематеріальних активів, затверджених наказом Міністерства фінансів від 16.11.2009 № 1327, нематеріальними активами вважаються немонетарні активи, які не мають матеріальної форми та можуть бути ідентифіковані (незалежно від строку їх корисного використання (експлуатації)). Немонетарними активами вважаються усі активи, крім грошових коштів, їх еквівалентів та дебіторської заборгованості у фіксованій (або визначеній) сумі грошей.
Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про нематеріальні активи і незавершені капітальні інвестиції в нематеріальні активи (далі - нематеріальні активи) та розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначені Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи», затвердженого наказом Міністерства фінансів від 18.10.1999 №242.
Норми цього Національного положення стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) усіх форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) (п. 2 розділу Загальні положення П(С)БО 8).
У п. 5 розділу Загальні положення П(С)БО 8 встановлено, що бухгалтерський облік нематеріальних активів ведеться щодо кожного об`єкта за такими групами, зокрема, авторське право та суміжні з ним права (право на літературні, художні, музичні твори, комп`ютерні програми, програми для електронно-обчислювальних машин, компіляції даних (бази даних), виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення тощо), крім тих, витрати на придбання яких визнаються роялті.
Уведення в господарський оборот об`єктів інтелектуальної власності, їх інвентаризація, виведення (списання) з господарського обороту та ведення аналітичного обліку оформлюється типовими формами первинного обліку, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 22.11.2004 № 732, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 14.12.2004 за № 1580/10179. Для ведення аналітичного обліку та оформлення операцій з іншими нематеріальними активами можуть також застосовуватися ці типові форми первинного обліку із зазначенням у цьому разі назви і реквізитів форми щодо нематеріальних активів (п. 1.4. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів, об`єкт нематеріальних активів).
Пунктами 1.6 та 1.7 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів, об`єкт нематеріальних активів передбачено, що на кожний об`єкт нематеріальних активів комісією підприємства складається (в одному примірнику) Акт введення в господарський оборот об`єкта права інтелектуальної власності у складі нематеріальних активів. У цьому документі зазначаються, зокрема, правові умови введення об`єкта нематеріальних активів в господарський оборот, тобто зазначаються назви документів, згідно з якими такий об`єкт вводиться в господарський оборот, - договір на використання майнових прав інтелектуальної власності, ліцензійний договір, дата акта приймання-передачі об`єкта нематеріальних активів, документи (довідки), що описують сам об`єкт нематеріальних активів або порядок його використання (письмовий та/або образотворчий опис з формулою, креслення, схема, зразок, дискета, аудіо-, відеокасета тощо), вартість, строк корисного використання, особа, відповідальна за використання об`єкта. Акт введення в господарський оборот права на використання вигод від скорочення викидів парникових газів складається за наявності верифікаційного висновку про обсяги скорочення антропогенних викидів парникових газів. При складанні Акта комісія пересвідчується у наявності документів, що дають змогу ідентифікувати об`єкт нематеріального активу, який уводиться у господарський оборот.
Первинні документи про витрати на об`єкт нематеріальних активів, отриманий в результаті розробки, повинні, зокрема, містити інформацію про зміст витрат (виконання робіт зі створення нематеріального активу, витрачання матеріальних цінностей на створення об`єкта), кількісні і вартісні показники таких витрат, підписи уповноважених посадових осіб.
На кожний об`єкт нематеріальних активів бухгалтерською службою підприємства, за даними Акта введення в господарський оборот, відкривається Інвентарна картка обліку об`єкта права інтелектуальної власності у складі нематеріальних активів. Допускається також ведення аналітичного обліку в одній інвентарній картці групи однотипних за призначенням та умовами використання об`єктів, що уводяться (надійшли) у господарський оборот в одному календарному місяці та закріплюються за однією відповідальною за їх використання особою.
Придбані (створені) нематеріальні активи зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю (п. 10 розділу Визнання і оцінка нематеріальних активів П(С)БО 8).
Первісна вартість придбаного нематеріального активу складається з ціни (вартості) придбання (крім отриманих торговельних знижок), мита, непрямих податків, що не підлягають відшкодуванню, та інших витрат, безпосередньо пов`язаних з його придбанням та доведенням до стану, у якому він придатний для використання за призначенням.
Фінансові витрати не включаються до первісної вартості нематеріальних активів, придбаних (створених) повністю або частково за рахунок запозичень (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 квітня 2006 року № 415, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 травня 2006 року за № 610/12484). (п. 11 розділу Визнання і оцінка нематеріальних активів П(С)БО 8).
Відповідно до пунктів 17 та 18 Визнання і оцінка нематеріальних активів П(С)БО 8, первісна вартість нематеріального активу, створеного підприємством, включає прямі витрати на оплату праці, прямі матеріальні витрати, інші витрати, безпосередньо пов`язані із створенням цього нематеріального активу та приведенням його до стану придатності для використання за призначенням (оплата реєстрації юридичного права, амортизація патентів, ліцензій тощо). Первісна вартість нематеріальних активів збільшується на суму витрат, пов`язаних із удосконаленням цих нематеріальних активів і підвищенням їх можливостей та строку використання, які сприятимуть збільшенню первісно очікуваних майбутніх економічних вигод. Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеного розміру майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат звітного періоду.
Відповідно до пунктів 25-27 розділу Амортизація нематеріальних активів П(С)БО 8, нарахування амортизації нематеріальних активів (крім права постійного користування земельною ділянкою) здійснюється протягом строку їх корисного використання, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс).
Нематеріальні активи з невизначеним строком корисного використання амортизації не підлягають. До нематеріальних активів з невизначеним строком корисного використання належать ті, щодо яких підприємством (у розпорядчому акті) не визначено обмеження строку, протягом якого очікується збільшення грошових коштів (чи їх еквівалентів) від використання таких нематеріальних активів.
При визначенні строку корисного використання об`єкта нематеріальних активів слід ураховувати: строки корисного використання подібних активів; моральний знос, що передбачається; правові або інші подібні обмеження щодостроків його використання; очікуваний спосіб використання нематеріального активу підприємством; залежність строку корисного використання нематеріального активу від строку корисного використання інших активів підприємства.
Для нарахування амортизації нематеріальних активів підприємство може застосовувати строки їх корисного використання, встановлені податковим законодавством.
Метод амортизації нематеріального активу обирається підприємством самостійно, виходячи з умов отримання майбутніх економічних вигод. Якщо такі умови визначити неможливо, то амортизація нараховується із застосуванням прямолінійного методу Розрахунок амортизації при застосуванні відповідних методів нарахування здійснюється згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за №288/4509.
Відповідно до п. 6 розділу Визнання і оцінка нематеріальних активів П(С)БО 8, придбаний або отриманий нематеріальний актив відображається в балансі, якщо існує імовірність одержання майбутніх економічних вигод, пов`язаних з його використанням, та його вартість може бути достовірно визначена.
Пунктами 7 та 8 розділу Визнання і оцінка нематеріальних активів П(С)БО 8 передбачено, що нематеріальний актив, отриманий в результаті розробки, слід відображати в балансі за умов, якщо підприємство має:
- намір, технічну можливість та ресурси для доведення нематеріального активу до стану, у якому він придатний для реалізації або використання;
- можливість отримання майбутніх економічних вигод від реалізації або використання нематеріального активу;
- інформацію для достовірного визначення витрат, пов`язаних з розробкою нематеріального активу.
Якщо нематеріальний актив не відповідає вказаним критеріям визнання, то витрати, пов`язані з його придбанням чи створенням, визнаються витратами того звітного періоду, протягом якого вони були здійснені без визнання таких витрат у майбутньому нематеріальним активом.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» було понесено витрати на придбання послуг з розробки програмного забезпечення. Вказане програмне забезпечення є нематеріальним активом, який використовувався тривалий час в господарській діяльності підприємства.
Витрати на придбання нематеріальних активів, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта, вважаються капітальним і збільшують первісну вартість основних засобів.
Вартість придбання нематеріальних активів, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. 
Вартість послуг, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів.
Також, в акті перевірки відповідачем зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено списання до складу собівартості по рах. 901 вартості ТМЦ, яка значно перевищує вартість реалізованої продукції, а саме, дохід від реалізації готової продукції – 70 020 283,20 грн., а списано матеріалів до собівартості на 102 229 652,58 грн.
Податковим органом було складено запит від 28.07.2025 № 5 щодо надання документів, які характеризують та описують технологічний процес, планові калькуляції по кожному виду продукції, норми витрат сировини, договори, первинні документи на покупку електроенергії, комунальних послуг, технічну документацію, характеристики обладнання на якому здійснюється виробництво продукції.
Позивачем у відповіді на відзив зазначено, що ТОВ «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» не було надано планові та фактичні калькуляції виробленої продукції, опис технологічного процесу, норми витрат на виготовлену продукцію, оскільки позивач не веде серійне виготовлення шаф автоматичного управління виробничими процесами, тому документи, які витребували перевіряючі у запиті №5, відсутні у позивача через відсутність необхідності їх складання.
Інших пояснень та доказів щодо виявленого порушення стосовно списання до складу собівартості по рах. 901 вартості ТМЦ, яка значно перевищує вартість реалізованої продукції, позивачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем надавалися пояснення та докази на підтвердження надання підприємством відповідей на запити контролюючого органу.
Проте, в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях не застосовано до позивача штрафних санкцій за ненадання документів на запит податкового органу.
Наведене в акті перевірки порушення податкового законодавства обґрунтовано відповідачем списанням до складу собівартості по рах. 901 вартості ТМЦ, яка значно перевищує вартість реалізованої продукції.
Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0561210704, №0561190704 від 09.10.2025 р. відповідають вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» не обґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕС КОНТРОЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення виготовлено у повному обсязі 12.03.2026 р. 

Суддя О.С. Рябчук