ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/910/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса- Никисла О.І., на підставі довіреності; 
від Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса-Чубко І.А., на підставі довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса та Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року, суддя першої інстанції Щавинська Ю.М., повний текст складено та підписано 02.10.2025 року.
у справі № 916/910/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса
до відповідача: Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса
про стягнення 361 719 грн 78 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса в якій просило суд стягнути з Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса борг за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку за період з 01.07.2024 року по 01.02.2025 року в сумі 361 719 грн 78 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення №4030/1 від 1.11.2000 у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг у сумі 358 977 грн 68 коп., а також про несплату відповідачем плати за обслуговування та заміну комерційного вузла обліку відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" у сумі 2 742 грн 10 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25 (суддя Щавинська Ю.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м. Одеса, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м. Київ, в особі філії “Інфоксводоканал”, м. Одеса, заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку за період з 01.07.2024 по 01.02.2025 у сумі 261 976 грн 79 коп., а також судовий збір у сумі 3 929 грн 65 коп.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що 16.07.2025 між сторонами було укладено договір про погашення заборгованості за послуги водопостачання № 11, відповідно до п. 1.1 якого Водоканал (Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал”) надає боржнику (Дочірнє підприємство “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”) розстрочку на погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку, яка утворилася внаслідок часткового виконання Боржником умов договору на послуги водопостачання та водовідведення від 01.11.2000 № 4030/1, а боржник зобов`язується погасити заборгованість у строки та на умовах, передбачених цим договором. При цьому, погашення заборгованості не впливає на оплату поточних зобов`язань за наданими Водоканалом послугами.
Згідно з п. 1.2 договору сума заборгованості боржника за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28, на дату укладення договору становить 1 000 000 грн, яка з урахуванням пп. 2.1, 2.2 договору підлягає погашенню до 25.12.2025.
За таких обставин суд першої інстанції зазначив, що укладений між сторонами договір № 4030/1 від 01.11.2000 не може бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28, оскільки у даному випадку мала місце новація щодо строку виконання зобов`язань за договором № 4030/1 від 01.11.2000, а саме — укладення сторонами договору про погашення заборгованості за послуги водопостачання № 11 від 16.07.2025. При цьому зазначеним договором передбачено розстрочення заборгованості до 25.12.2025 — дати, до якої укладено договір № 4030/1 від 01.11.2000.
Отже, суд першої інстанції, враховуючи, що зазначеним договором закріплено суму заборгованості на дату його укладення — 16.07.2025, а спірний період передує цій даті, зазначив, що посилання позивача на те, що договір від 16.07.2025 стосується періоду з листопада 2020 року по травень 2023 року та не впливає на спірну заборгованість, не можуть бути визнані обґрунтованими.
Таким чином, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28.
Водночас, враховуючи встановлені судом обставини у сукупності, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості за спірний період у повному обсязі, а зазначена заборгованість підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” у частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: вул. Бригадна, 54, у розмірі 212 155 грн 44 коп. та за адресою: пров. Стахановський, 8, у розмірі 47 079 грн 24 коп.
Щодо вимог про стягнення плати за обслуговування та заміну вузла обліку, суд першої інстанції зазначив, що наказом філії “Інфоксводоканал” від 30.12.2021 № 179-о/д затверджено та введено в дію з 01.01.2022 для споживачів щомісячну плату за обслуговування системи автоматизованої передачі даних у розмірі 97,7917 грн без ПДВ (117,35 грн з ПДВ) на один вузол комерційного обліку холодної води, а також щомісячну плату за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку холодної води залежно від діаметра вузла обліку.
Для вузла обліку діаметром 25 мм передбачено плату у розмірі 186,64 грн з ПДВ; діаметром 40 мм — 205,09 грн з ПДВ.

Позивачем було нараховано відповідачеві плату за обслуговування та заміну вузлів обліку за період з липня 2024 року по січень 2025 року за адресою: вул. Героїв Крут, 28, у сумі 1 435,63 грн (щомісячна плата — 205,09 грн з ПДВ) та за адресою: вул. Бригадна, 54, у сумі 1 306,48 грн (щомісячна плата — 186,64 грн з ПДВ).
Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати заборгованості у сумі 2 742 грн 10 коп., суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати послуг з обслуговування та заміни вузлів обліку у сумі 2 742 грн 10 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник наголошує на тому, що укладений договір погашення боргу №11 від 16.07.2025 стосується періоду боргу відповідача з листопада 2020 по травень 2023, який не входить до заявленого позивачем спірного періоду з 01.07.2024 по 01.02.2025. Тобто, до заявленого позовом спірного періоду входить, у т.ч. сума нарахувань за адресою: вул. Героїв Крут, 28, за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 158 360 грн 64 коп. та з обслуговування та заміни комерційного вузла обліку у розмірі 1 435 грн 63 коп., а не борг періоду з 01.11.2020 по 01.06.2023 на суму 1000000 грн, на який укладений договір погашення боргу №11 від 16.07.2025. В даному випадку до суми боргу у розмірі 1000000 грн за період з 01.11.2020 по 01.06.2023 ніяким чином не входить сума нарахувань за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 158 360 грн 64 коп. та з обслуговування та заміни комерційного вузла обліку у розмірі 1 435 грн 63 коп. за період з 01.07.2024 по 01.02.2025.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Також, з рішенням суду першої інстанції не погодилось Дочірнє підприємство “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м. Одеса, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Зокрема скаржник, наголошує на тому, що:
директором Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м. Одеса Петренко Тетяною Анатолівною та уповноваженою особою Піщанською Галиною Володимирівною у період кожного місяця, окремо за кожний об`єкт «Абонента» сплачувались грошові кошти на рахунок позивача Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса із вказівкою номера договору. Загалом об`єкт «Абонента» за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28 було сплачено 160 200. Об`єктом «Абонента» за адресою: м. Одеса, вул. Бригадна, буд. 54 було сплачено 39 380. Більш того фото квитанцій кожного місяця відправлялись представнику позивача Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса за допомогою мобільного додатка «Viber»;
Товариство з додатковою відповідальністю «Чорноморсантехмонтаж» 06.05.2025 року звернулось із заявою до начальника Управління з контролю та промислового водокористування щодо зняття контрольних показників лічильників та отримала у розрахунковому відділі данні щодо сплати абонентами грошових коштів за послуги водопостачання та водовідведення у період з 26.11.2020 року по 07.05.2025 року з вказівкою адреси та номеру особового рахунку. Відповідно до відомості щодо надходження грошових коштів у період з 01.07.2024 року по 31.01.2025 року загалом за об`єктами Абонента ДП «ЖЕД» Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж” було сплачено 255 769 грн 51 коп., проте судом першої інстанції данні документи не були розглянуті та не проаналізовані;
судом не було взято до уваги те, що відсутні фото приладів обліку води на початок виникнення нібито заборгованості, а саме на 01.07.2024 року, а також на 31.01.2025 року. Більш того відповідно до інформаційної довідки № 430794849 від 11.06.2025 року ДП «ЖЕД» Товариству з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж” на праві приватної власності належить житлові приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28 та будівля гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Бригадна, 54 . При цьому, позивачем до
позовної заяви додаються акти №1939 від 27.01.2025 року та №25029 від 05.11.2024 року про проведення контрольної зйомки показників лічильника води, який розташований за адресою: м. Одеса, 2-й Стаханівський буд. 8, які підписані мешканцями цього будинку, як представниками абонента і не додано жодного доказу, що цей будинок перебуває на балансі відповідача і що відповідач за договором № 4030/1 від 01.11.2000 року взагалі брав на себе обов`язок сплачувати послуги водопостачання та водовідведення об`єкту який розташований за адресою: м. Одеса, 2-й Стаханівський буд. 8;
судом першої інстанції також не взято до уваги та не проаналізовано те, що відповідно до п 1.1 договору Водоканал надає послуги з подачі питної води за ДСТУ 2874-82 «Вода питна» (далі води) та прийому стічних вод (далі стоків) на об`єкти «Абонента» відповідно до додатків №1,2,3, які щорічно до 15 листопада кожного року відправляються Водоканалу. При цьому, позивачем до позовної заяви не додано жодного додатку до договору.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 року відкрито апеляційне провадження Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж” на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25; об`єднано для спільного розгляду апеляційні скарги Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25, призначено справу до розгляду на 11.12.2025 року.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 року розгляд справи № 916/910/25 за апеляційними скаргами Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року відкладено на 19.02.2026 року.
10.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна дільниця» Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморсантехмонтаж» (м. Одеса) надійшло клопотання, в якому заявник просив поновити строк на подання доповнень до апеляційної скарги від 21.10.2025 року у справі № 916/910/25 на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року, прийняти подані доповнення до апеляційної скарги та врахувати їх під час розгляду апеляційної скарги.
12.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса надійшли заперечення на клопотання відповідача, в яких останній просив суд відмовити відповідачу в поновленні строку на подання доповнень до апеляційної скарги та залишити без розгляду клопотання відповідача про доповнення або зміну апеляційної скарги по справі №916/910/25.
Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання доповнень до апеляційної скарги від 21.10.2025 року у справі № 916/910/25 та прийняття поданих доповнень, дійшла висновку про залишення зазначеного клопотання без розгляду, з огляду на таке.
Так, як вбачається з матеріалів справи, повний текст рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 у справі № 916/910/25 складено 02.10.2025.
Відповідно до частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Частиною першою статті 266 Господарського процесуального кодексу України передбачено право особи, яка подала апеляційну скаргу, доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Отже, строк на подання доповнень до апеляційної скарги у даній справі сплив 22.10.2025. Доповнення до апеляційної скарги подано після закінчення встановленого процесуального строку. Наведені заявником обставини щодо зміни представника та ознайомлення нового представника з матеріалами справи 07.11.2025 не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних та незалежних від волі сторони перешкод для своєчасного подання доповнень до апеляційної скарги, оскільки зміна представника є процесуальним правом сторони та не впливає на перебіг процесуальних строків.
14.11.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» від Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна дільниця» Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморсантехмонтаж» (м.Одеса) надійшли додаткові пояснення, які долучені до матеріалів справи.
20.11.2025 року через підсистему “Електронний суд” до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса, в якому Товариство просило залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог. Відзив долучено до матеріалів справи.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголосив на тому, що:
відповідач самостійно, на свій розсуд порахував та здійснив розподіл боргу між будинками у довідці від 02.07.2025 № 6. При цьому помилково включив до загальної суми боргу по його особовому рахунку у розмірі 3 356 358,05грн. суму боргу по будинку за адресою: вул. Давида Ойстраха, 5 на суму 870 490,24 грн., який не входить до дислокації об`єктів відповідача та не відноситься до предмету спору;
згідно наявної в матеріалах справи копії інформації про споживача/дані приладів обліку Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса відповідачу надаються послуги з питного водопостачання за наступними трьома водопровідними вводами: вул. Героїв Крут, 28, лічильник 201701000468; вул. Бригадна, 54, лічильник 202401005437; пров. Стахановський, 8 лічильник 14054799; 
відповідач щодо виключення будинку з дислокації об`єктів за адресою: пров. Стахановський, 8 з наданням відповідних документів про зміну балансоутримувача та внесення змін до договору до позивача не звертався, крім того, відповідач у довідці від 02.07.2025 №6 сам зазначає, що борг по будинку за адресою: пров. Стахановський,буд.8 складає 321 668 грн 71коп, тому доводи відповідача, що будинок за адресою: пров. Стахановський,буд.8 не перебуває на балансі відповідача і відповідач за договором взагалі не брав на себе обов`язок сплачувати послуги водопостачання та водовідведення за цей об`єкт не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими;
на підставі п.3.6 договору оплати, які надійшли на особовий рахунок відповідача №14043 з 01.07.2024 по 01.02.2025, зараховані у рахунок заборгованості минулих періодів та їх різниця (залишок від оплат у разі наявності) у рахунок поточних платежів спірного періоду, що підтверджується довідками про розрахунки з абонентом від 04.02.2025, 29.07.2025, а також розрахунком суми боргу з 01.07.2024 по 01.02.2025. У вказаних довідках відображені усі перелічені відповідачем оплати за зазначений період. В свою чергу, у розрахунку суми боргу з 01.07.2024 по 01.02.2025 теж відображені зараховані оплати;
згідно наданих відповідачем копій наказу Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса від 20.08.2024 № 6 та виписки з ЄДР по Дочірньому підприємству “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса Петренко Т.А. обрано на посаду директора з 21.08.2024. Тому, відповідно її підпис не може бути на актах контрольних зйомок від 26.02.2024 №4460, від 21.06.2024 №13617, від 03.07.2024 №14614. На інших актах містяться підписи відповідальних мешканців (осіб) будинків за вищевказаними адресами, які надали доступ до цих вузлів обліку. Два акти, а саме, №1315, №1662 від 23.01.2025 відповідальні мешканці не виявили бажання підписати зі свого боку; 
з копії акту №4460 від 26.02.2024 вбачається, що особа, яка надала доступ у підвал для зняття показань вузлу обліку, не виявила бажання його підписати;
плата за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку є законодавчо визначеною платою, та є обов`язковою для виконання зазначених норм закону для позивача, з січня 2022 року позивачем наказом затверджено для споживачів щомісячну плату за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку холодної води в залежності від діаметра вузла обліку. 
Також, 24.11.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» від Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна дільниця» Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморсантехмонтаж» (м.Одеса) надійшли заперечення на відзив.
Колегія суддів не приймає та залишає без розгляду зазначені заперечення, оскільки, по-перше, вони подані з порушенням строку, встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 року для подання заяв та клопотань, що відповідно до статті 207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення їх без розгляду, по-друге, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено подання до суду апеляційної інстанції такого процесуального документа, як заперечення на відзив.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині, в іншій частині залишити без змін.
Представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти апеляційної скарги позивача, просив рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса та Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25 не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

01.11.2000 між Комунальним підприємством “Одесводоканал” (правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал”) (водоканал) та Дочірнім підприємством Житлово-експлуатаційної дільниці Закритого акціонерного товариства “Чорноморсантехмонтаж” (правонаступником якого є Дочірнє підприємство “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”) (абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №4030/1, за умовами якого водоканал надає послуги з постачання питної води по ГОСТ 2874-82 "вода питна" та з приймання стічних вод (стоків) на об`єкти абонента у відповідності з додатками №1,2,3, які щорічно до 15 листопада кожного року направляються водоканалу (п. 1.1. договору).
Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що абонент своєчасно оплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, експлуатує та утримує водопровідні і каналізаційні мережі, прилади та пристрої на них в належному порядку у відповідності з встановленими Правилами, перерахованими в п. 2.1 договору, і діючим законодавством.
Абонент зобов`язується щомісячно по встановленій формі з 1 по 5 число в письмовому вигляді надавати відомості щодо водоспоживання абонента і фактичної оплати населенням послуг водокористування за минулий місяць. При їх неподанні в зазначений строк водоканал здійснює розрахунок послуг водопостачання та водовідведення згідно з "Правилами водокористування" (п.2.3.8. договору).
За умовами п.3.1 договору облік спожитої води здійснюється за показниками приладів обліку води, що встановлені на об`єктах абонента у відповідності з даними додатків 1, 2, 3. За відсутності приладів обліку води, тимчасово, до їх встановлення, кількість спожитої води визначається на підставі затверджених у встановленому законом порядку нормативів водоспоживання.
Відповідно до п.3.2 договору оплата послуг водоспоживання і водовідведення здійснюється щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Водоканалу.
Оплата здійснюється за тарифами, затвердженими у встановленому законодавством порядку. У випадку зміни тарифів, діючих на момент укладення договору, оплата абонентом наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами, без зміни інших умов договору. Відомості про зміни діючих тарифів абонент отримує через засоби масової інформації (друк, телебачення, радіо) (п. 3.3 договору).
Згідно п.3.7. договору обсяг скинутих абонентом до каналізації стічних вод приймається рівним спожитому обсягу води, чи встановлюється по приладам обліку стоків.
Пунктом 5.3. договору сторони узгодили, що він укладений строком на 5 років і діє з 01.11.2000 до 01.11.2005. Договір вважається продовженим на наступні п`ять років, якщо до закінчення місяця після закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про зміну чи припинення його дії.
Додатком до договору є відомості про дислокацію будинків ДП ЖЕД ЗАТ “Чорноморсантехмонтаж” станом на 1.11.2000, у яких зазначено 10 об`єктів: Терешкової,13 (гуртожиток); Бригадна, 54 (гуртожиток); Терешкової, 28 (гуртожиток); Ж.Кюрі,32 (гуртожиток); Бригадна, 54-а (жит.будинок 12 кв); Бригадна, 54-б (жит.будинок 8 кв); 2-й Стахановський пров.8 (жит.будинок 37 кв); Затонського, 5 (жит.будинок сімейних 171 кв.); Ж.Кюрі,68 (жит.будинок 80 кв); Ж.Кюрі, 70 (жит.будинок 96 кв).
1.02.2006 Дочірнім підприємством Житлово-експлуатаційної дільниці Закритого акціонерного товариства “Чорноморсантехмонтаж” було передано у статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю “Жилсервіс ЛТД” будівлю 5-ти поверхову, яка розташована у м. Одеса, вул. Терешкової, 13, як майновий внесок останнього.
Позивачем також було надано суду договір №04215/1 від 08.06.2021, укладений між позивачем та ФОП Бур`ян Н.М. щодо надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення на об`єкт – гуртожиток за адресою: м.Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 32; а також надано типовий колективний договір №10337 від 2.07.2020, укладений між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: м.Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 68, щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на об`єкт – житловий будинок за адресою: м.Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 68.
З інформаційній довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що відповідачу на праві власності належать житлові приміщення за адресою: вул. Валентини Терешкової, 28, та гуртожиток за адресою: вул.Бригадна, 54.
Додатковою угодою №379/1-2 від 15.09.2010 сторони погодили по тексту договору замінити Водоканал та Абонент на Виробник та Споживач. Крім того, сторони виклали п.5.3. договору в наступній редакції: “договір діє з моменту укладання до 31.12.2015 в частині надання послуг водопостачання та водовідведення. Договір в частині надання послуг водопостачання та водовідведення вважається продовженим на наступні 5 років, якщо за місяць до його закінчення сторони не дійдуть згоди внести зміни або припинити його дію. У частині розрахунків за отримані послуги водопостачання та водовідведення договір діє до повного погашення заборгованості за цим договором”.
1.02.2011 сторонами було укладено додаткову угоду до договору, у якій сторони змінили преамбулу договору та виклали розділ 6 договору (юридичні адреси та реквізити сторін) у новій редакції, а саме, зазначили, що виробником є Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфокс" в особі філії “Інфоксводоканал”, Споживачем – Дочірнє підприємство “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”.
Із звіту по абоненту №14043 (додаток до акту звірки за липень 2024 – січень 2025 року), який є витягом з особистого кабінету відповідача на офіційному сайті філії “Інфоксводоканал”, відповідачеві нараховано:
- за адресою вул.Героїв Крут, 28 (лічильник 201701000468): у липні 2024 року – 691 м3, у серпні 2024 року – 683 м3, у вересні 2024 року – 676 м3, у жовтні 2024 року– 670 м3, у листопаді 2024 року– 663 м3, у грудні 2024 року– 452 м3, у січні 2025 року– 669 м3;
- за адресою вул.Бригадна,54 (лічильник 202401005437): у липні 2024 року– 1171 м3, у серпні 2024 року – 1193 м3, у вересні 2024 року – 1210 м3, у жовтні 2024 року– 1224 м3, у листопаді 2024 року – 1236 м3;
- за адресою пров.Стахановський,8 (лічильник 14054799): у липні 2024 року – 189 м3, у серпні 2024 року – 186 м3, у вересні 2024 року – 184 м3, у жовтні 2024 року – 180 м3, у листопаді 2024 року – 94 м3, у грудні 2024 року – 266 м3, у січні 2025 року – 240 м3.
Також в матеріалах справи міститься, фото лічильника 202401005437 (обсяги 2205 м3 та 2 630 м3) та акт контрольної зйомки показників лічильника води від 23.01.2025 №1662 за адресою: вул.Бригадна,64, згідно з яким показники становили 02630 м3; а також акти контрольних зйомок показань від 23.01.2025 №1315 (обстеження виконано не було у зв`язку з відсутністю доступу до лічильного вузла), від 27.01.2025 №1939 (лічильник 14054799, показники 12 057 м3), від 05.11.2024 №25029 (лічильник 14054799, показники 11 575 м3), від 21.06.2024 №13617 (лічильник 14054799, показники 10 742 м3).
Як вбачається з інформації про споживача :
- за адресою: вул. Героїв Крут, 28 (лічильник 201701000468) за липень-грудень 2024 року та січень 2025 року обсяг споживання склав 4 504 м3 з урахуванням коригування об`єму у грудні 2024 року: 6037 м3 - 5585 м3 = 452 м3;
- за адресою: вул. Бригадна, 54 (лічильник 202401005437) за липень 2024 року – січень 2025 року загальний середньодобовий обсяг споживання склав 6 034 м3. У зв`язку з наданням відповідачем показань електронною поштою за грудень 2024 року (2205 м3) за цією адресою, зняттям позивачем контрольної зйомки приладу обліку води 23.01.2025 (2630м3), коригувальні об`єми водоспоживання спірного періоду відповідно склали за грудень 2024 року – 2057 м3 (2205м3-148м3), січень 2025 р. – 425 м3 (2630 м3 - 2205 м3);
- за адресою: пров. Стахановський, 8 (лічильник 14054799) за липень 2024 року – січень 2025 року загальний середньодобовий обсяг споживання склав 1 339 м3. У зв`язку із зняттям позивачем контрольної зйомки приладу обліку води 05.11.2024 (11 575 м3) було визначено обсяг водоспоживання за листопад 2024 року у розмірі 833 м3 (11 575 м3 – 10 742 м3), тому коригувальний обсяг відповідно за листопад 2024 року склав — 739 м3 та нараховано 94 м3 (833 м3-739 м3). За грудень 2024 відповідачем не були передані показання, тому позивачем було нараховано середньодобове водоспоживання за грудень 2024 року— 266 м3. 27.01.2025 позивачем знято контрольну зйомку приладу обліку води (12 057 м3) та визначено обсяг водоспоживання за січень 2025 року — 482 м3 (12057 м3 - 11 575 м3) і відкориговано обсяг за січень 2025 року у розмірі 242 м3, нараховано 240 м3 (482 м3-242 м3).
В матеріалах справи також наявний акт пломбування №14614 приладу обліку МТК-25 №202401005437 від 3.07.2024 за адресою: вул.Бригадна, 54.
Наказом філії “Інфоксводоканал” від 30.12.2021 №179-о/д затверджено та введено в дію з 1.01.2022 для споживачів щомісячну плату за обслуговування системи автоматизованої передачі даних у розмірі 97,7917 грн без ПДВ (117,35 грн з ПДВ) на один вузол комерційного обліку холодної води; а також щомісячну плату за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку холодної води в залежності від діаметра вузла обліку. Так, для вузла обліку діаметром 25 мм передбачена плата у розмірі 186,64 грн з ПДВ; діаметром 40 мм – 205,09 грн з ПДВ.
Постановами НКРЕКП №28.05.2024 №1011 та від 24.12.2024 №2306 встановлені наступні тарифи: на централізоване водопостачання - 17,916 грн за 1 м3 з ПДВ (14,93 грн за 1м3 без ПДВ); на централізоване водовідведення - 17,244 грн за 1 м3 з ПДВ (14,37 грн за 1м3 без ПДВ).
Згідно з актом звірки від 5.02.2025 станом на 1.02.2025 у відповідача наявна заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 358 977,68 грн, за обслуговування та заміну комерційного вузла обліку – 2 742,10 грн.
Згідно з розрахунку боргу, заборгованість відповідача за період з 1.07.2024 до 1.02.2025 становить 361 719 грн 78 коп. При цьому, за липень 2024 року відповідачем було сплачено 19 437 грн 74 коп., за серпень 2024 року – 5 140 грн 52 коп., за вересень 2024 року – 13 333 грн 55 коп., за жовтень 2024 року – 15 514 грн 76 коп., за листопад 2024 року– 2 062 грн 20 коп., за грудень 2024 року– 752 грн 88 коп., за січень 2025 року – 2 376 грн.
Також в матеріалах справи міститься розрахунок сум нарахувань послуг за спірний період по об`єктам відповідача за адресами (окремо по кожній): м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28; вул. Бригадна, 54; пров. Стахановський, 8, у табличному вигляді, з якого вбачається, що заборгованість з обслуговування та заміни комерційного вузла обліку за адресою: вул. Героїв Крут, 28 за період з липня 2024 року до січня 2025 року становить 1 435 грн 63 коп., заборгованість за водопостачання та водовідведення – 158 360 грн 64 коп.; заборгованість за водопостачання та водовідведення за адресою: вул.Бригадна,54 становить 212 155 грн 44 коп, за обслуговування та заміни комерційного вузла обліку – 1 306 грн 48 коп; заборгованість за водопостачання та водовідведення за адресою: пров.Стахановський,8 – 47 079 грн 24 коп.
З довідки про розрахунки з абонентом від 29.07.2025, вбачається, що станом на 28.07.2025 загальний борг відповідача становить 3 108 011 грн 62 коп. У свою чергу, відповідачем надано довідку про розрахунки з абонентом від 24.06.2025, з якої вбачається, що загальний борг відповідача становив 3 356 358 грн 05 коп.
Також в матеріалах справи містяться квитанції до платіжних інструкцій щодо сплати директором відповідача заборгованості за адресою вул. Героїв Крут, 28, платником за якими є Піщанська Г.В., та електронне листування у застосунку Viber , відомості щодо здійснення за об`єктами відповідача (мешканцями будинків) оплат за період з 1.07.2024 до 31.01.2025.
5.02.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача досудове попередження щодо сплати заборгованості у сумі 361 719 грн 78 коп. у 5-денний строк.
Листом від 26.06.2025 відповідач просив закріпити суму боргу у розмірі 1 000 000 грн станом на 25.06.2025 за водопостачання та водовідведення за адресою: м.Одеса, вул. Героїв Крут, буд.28.
Листом від 2.07.2025 відповідач зазначив, що станом на 24.06.2025 борг за водопостачання та водовідведення відповідача становить 3 356 358 грн 05 коп, у тому числі по будинкам: вул. Героїв Крут, 28 — 1 000 000 грн; вул. Бригадна, 54 (54а, 54б) — 1 164 199,10 грн; вул. Стахановський пров., б8 — 321 668,71 грн; вул. Давида Ойстраха, 5 — 870 490,24 грн.
16.07.2025 між сторонами було укладено договір про погашення заборгованості за послуги водопостачання №11, відповідно до п.1.1 якого водоканал надає Боржнику розстрочку на погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку, яка утворилась внаслідок часткового виконання боржником умов договору на послуги водопостачання та водовідведення від 01.11.2000 №4030/1, а боржник зобов`язується погасити заборгованість в строки та на умовах, що передбачені даним договором, при цьому погашення заборгованості не буде впливати на оплату поточних зобов`язань за наданими водоканалом послугами.
Згідно з п.1.2 договору сума заборгованості Боржника за адресою: м.Одеса, вул. Героїв Круг, 28 на дату укладання договору складає 1 000 000 грн згідно довідки №5 від 26.06.2025, виданої директором Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса.
Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що погашення заборгованості проводиться боржником щомісячно у відповідності до наведеного графіка: до 25.07.2025 - 170 000 грн; до 25.08.2025 - 170 000 грн, до 25.09.2025 - 170 000 грн, до 25.10.2025 - 170 000 грн, до 25.11.2025 - 170 000 грн, до 25.12.2025 - 150 000 грн.
З роздруківки нарахувань за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку з листопада 2020 року по травень 2025 року (включно) за адресою: вул. Героїв Крут, 28 вбачається, що заборгованість відповідача становить 1 583 596 грн 15 коп.
Інших належних та допустимих доказів щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, матеріали справи не містять.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку за період з 01.07.2024 року по 01.02.2025 року в сумі 361 719 грн 78 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржниками в апеляційних скаргах, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (який втратив чинність та підлягає застосуванню тут і далі у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а також вирішення спору в суді першої інстанції) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (який втратив чинність та підлягає застосуванню тут і далі у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а також вирішення спору в суді першої інстанції) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (частина 1). До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина 2). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (частина 3).
За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір на послуги водопостачання та водовідведення №4030/1від 01.11.2000 є договором про надання послуг. Предметом укладеного між сторонами у справі договору є надання позивачем відповідачу послуг з: постачання питної води та приймання стічних вод (стоків) (п. 1.1 договору).
Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються Законом України “Про житлово-комунальні послуги”, Законом України “Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення”, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 року № 190.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Статтею 1 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” цього Закону централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.
Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.
Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.
За змістом ст. 19 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України “Про житлово-комунальні послуги”. Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.
Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобов`язані, зокрема: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; вчасно повідомляти підприємства питного водопостачання про виявлені пошкодження на об`єктах централізованого питного водопостачання і водовідведення, які їм належать або якими вони користуються; утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та обладнання; не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання в приміщеннях; забезпечувати безперешкодний доступ відповідальних представників підприємств питного водопостачання до власних водопровідних мереж та обладнання для контролю за рівнем споживання питної води, а також для виконання відключення і обмеження споживання відповідно до встановленого порядку. В разі перешкоди у доступі зазначених представників до водопровідних мереж та обладнання споживача посадові особи такого споживача несуть відповідальність відповідно до закону.
Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України урегульовано Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила), затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року № 936/15627.
Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1 Правил).
Відповідно до п. 3.1 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 291) до тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не включаються витрати, які включаються до складу плати за абонентське обслуговування.
Плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, тому, згідно з пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" та постановою Кабінету Міністрів України “Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальним договором або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем” від 21.08.2019 № 808 (далі - Постанова № 808), держава регулює її граничний рівень.
Згідно з Постановою № 808 від 21.08.2019 плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.
Відповідно до пункту 2 вказаної Постанови № 808 “Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг” (далі - Постанова):
1) граничний розмір плати за абонентське обслуговування, визначений відповідно до цієї постанови, застосовується окремо за кожною комунальною послугою (постачання теплової енергії; постачання гарячої води; централізоване водопостачання; централізоване водовідведення; поводження з побутовими відходами) виконавцями послуг, що нараховують плату за абонентське обслуговування згідно з відповідними договорами;
2) плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.
Також згідно з п. 10 ст. 1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обслуговуванням вузлів обліку є огляд, опломбування/ розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.
Статтею 6 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, з урахуванням вимог Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність”.
Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України “Про житлово-комунальні послуги”.
Обслуговування та заміна вузла (вузлів) комерційного обліку за рахунок співвласників суб`єктами господарювання, уповноваженими на виконання таких робіт, залученими співвласниками багатоквартирного будинку, здійснюються за умови: укладення колективних договорів про надання комунальних послуг; укладення договорів про надання комунальних послуг з колективним споживачем; прийняття рішення співвласниками про порядок обслуговування та заміну вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до законодавства.
Частина четверта статті 17 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” визначає, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.
Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Пункти 9, 30, 32 Правил № 630 визначають, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.
Таким чином, плата за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку є законодавчо визначеною платою, та є обов`язковою для виконання зазначених норм закону для філії “Інфоксводоканал”.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2000 між Комунальним підприємством “Одесводоканал” (правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал”) (водоканал) та Дочірнім підприємством Житлово-експлуатаційної дільниці Закритого акціонерного товариства “Чорноморсантехмонтаж” (правонаступником якого є Дочірнє підприємство “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”) (абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №4030/1, за умовами якого водоканал надає послуги з постачання питної води по ГОСТ 2874-82 "вода питна" та з приймання стічних вод (стоків) на об`єкти абонента у відповідності з додатками №1,2,3, які щорічно до 15 листопада кожного року направляються водоканалу (п. 1.1. договору).
Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що абонент своєчасно оплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, експлуатує та утримує водопровідні і каналізаційні мережі, прилади та пристрої на них в належному порядку у відповідності з встановленими Правилами, перерахованими в п. 2.1 договору, і діючим законодавством.
Абонент зобов`язується щомісячно по встановленій формі з 1 по 5 число в письмовому вигляді надавати відомості щодо водоспоживання абонента і фактичної оплати населенням послуг водокористування за минулий місяць. При їх неподанні в зазначений строк водоканал здійснює розрахунок послуг водопостачання та водовідведення згідно з "Правилами водокористування" (п.2.3.8. договору).
За умовами п.3.1 договору облік спожитої води здійснюється за показниками приладів обліку води, що встановлені на об`єктах абонента у відповідності з даними додатків 1, 2, 3. За відсутності приладів обліку води, тимчасово, до їх встановлення, кількість спожитої води визначається на підставі затверджених у встановленому законом порядку нормативів водоспоживання.
Відповідно до п.3.2 договору оплата послуг водоспоживання і водовідведення здійснюється щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок водоканалу. Оплата здійснюється за тарифами, затвердженими у встановленому законодавством порядку. У випадку зміни тарифів, діючих на момент укладення договору, оплата абонентом наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами, без зміни інших умов договору. Відомості про зміни діючих тарифів абонент отримує через засоби масової інформації (друк, телебачення, радіо) (п. 3.3 договору).
Згідно п.3.7. договору обсяг скинутих абонентом до каналізації стічних вод приймається рівним спожитому обсягу води, чи встановлюється по приладам обліку стоків.
У зв`язку з не передачею самим відповідачем показань приладів обліку води за період з 01.07.2024 до 01.02.2025, позивачем був здійснений власний розрахунок заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2024 по 01.02.2025 за середньодобовим споживанням (з наступним коригуванням/перерахунком об`ємів водоспоживання у листопаді, грудні 2024 року, січні 2025 року) на підставі актів контрольних зйомок показань від 23.01.2025 №1662, від 23.01.2025 №1315, від 27.01.2025 №1939, від 05.11.2024 №25029, від 21.06.2024 №13617 та тарифів, затверджених Постановами НКРЕКП від 28.05.2024 №1011 та від 24.12.2024 №2306.
Згідно Постанов НКРЕКП №28.05.2024 №1011 та від 24.12.2024 №2306 встановлені наступні тарифи: на централізоване водопостачання - 17,916 грн за 1 м3 з ПДВ (14,93 грн за 1м3 без ПДВ); на централізоване водовідведення - 17,244 грн за 1 м3 з ПДВ (14,37 грн за 1м3 без ПДВ).
При цьому, враховуючи, що на об`єктах відповідача не встановлені лічильники стоків води, то кількість об`ємів стічних вод прийнята позивачем рівною спожитим об`ємам води за показаннями приладів обліку води згідно з п.3.7 договору.
Із звіту по абоненту №14043 (додаток до акту звірки за липень 2024 – січень 2025 року), який є витягом з особистого кабінету відповідача на офіційному сайті філії “Інфоксводоканал”, відповідачеві нараховано: за адресою вул.Героїв Крут, 28 (лічильник 201701000468): у липні 2024 року – 691 м3, у серпні 2024 року – 683 м3, у вересні 2024 року – 676 м3, у жовтні 2024 року– 670 м3, у листопаді 2024 року– 663 м3, у грудні 2024 року– 452 м3, у січні 2025 року– 669 м3; за адресою вул.Бригадна,54 (лічильник 202401005437): у липні 2024 року– 1171 м3, у серпні 2024 року – 1193 м3, у вересні 2024 року – 1210 м3, у жовтні 2024 року– 1224 м3, у листопаді 2024 року – 1236 м3; за адресою пров.Стахановський,8 (лічильник 14054799): у липні 2024 року – 189 м3, у серпні 2024 року – 186 м3, у вересні 2024 року – 184 м3, у жовтні 2024 року – 180 м3, у листопаді 2024 року – 94 м3, у грудні 2024 року – 266 м3, у січні 2025 року – 240 м3.
Згідно з актом звірки від 5.02.2025 станом на 1.02.2025 у відповідача наявна заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 358 977,68 грн, за обслуговування та заміну комерційного вузла обліку – 2 742,10 грн.
З розрахунку боргу, заборгованість відповідача за період з 1.07.2024 до 1.02.2025 становить 361 719 грн 78 коп. При цьому, за липень 2024 року відповідачем було сплачено 19 437 грн 74 коп., за серпень 2024 року – 5 140 грн 52 коп., за вересень 2024 року – 13 333 грн 55 коп., за жовтень 2024 року – 15 514 грн 76 коп., за листопад 2024 року– 2 062 грн 20 коп., за грудень 2024 року– 752 грн 88 коп., за січень 2025 року – 2 376 грн.
Разом з тим, в матеріалах справи не міститься доказів про те, що відповідач не здійснював оплату за отримані ним послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2024 по 01.02.2025, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 358 977 грн 68 коп.
Між тим, в матеріалах справи наявні листи від 26.06.2025 з якого вбачається, що відповідач просив закріпити суму боргу у розмірі 1 000 000 грн станом на 25.06.2025 за водопостачання та водовідведення за адресою: м.Одеса, вул. Героїв Крут, буд.28. та від 2.07.2025 в якому відповідач зазначив, що станом на 24.06.2025 борг за водопостачання та водовідведення відповідача становить 3 356 358 грн 05 коп., у тому числі по будинкам: вул. Героїв Крут, 28 — 1 000 000 грн; вул. Бригадна, 54 (54а, 54б) — 1 164 199,10 грн; вул. Стахановський пров., б8 — 321 668,71 грн; вул. Давида Ойстраха, 5 — 870 490,24 грн.
16.07.2025 між сторонами було укладено договір про погашення заборгованості за послуги водопостачання №11, відповідно до п.1.1 якого водоканал (Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал”) надає Боржнику (Дочірнє підприємство “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”) розстрочку на погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку, яка утворилась внаслідок часткового виконання Боржником умов договору на послуги водопостачання та водовідведення від 01.11.2000 №4030/1, а Боржник зобов`язується погасити заборгованість в строки та на умовах, що передбачені даним договором, при цьому погашення заборгованості не буде впливати на оплату поточних зобов`язань за наданими Водоканалом послугами.
Згідно з п.1.2 договору сума заборгованості боржника за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28 на дату укладання договору складає 1 000 000 грн, яка з урахуванням п.2.1, 2.2 договору підлягає погашенню до 25.12.2025.
Тобто із вищезазначеного вбачається, що укладений між сторонами договір №4030/1 від 01.11.2000 не може бути самостійною підставою для стягнення з відповідача заборгованості за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28 у межах спірного періоду, з огляду на те, що 16.07.2025 між сторонами укладено договір про погашення заборгованості №11, яким врегульовано порядок та строки виконання грошового зобов`язання щодо зазначеного об`єкта.
Колегія суддів звертає увагу, що укладення договору №11 від 16.07.2025 свідчить про визнання відповідачем наявності заборгованості станом на дату його укладення. Фіксація суми боргу у розмірі 1 000 000 грн та погодження строків її погашення до 25.12.2025 є узгодженим сторонами врегулюванням порядку виконання вже існуючого грошового зобов`язання.
Разом з тим, зазначений договір не містить умов про припинення зобов`язань за договором №4030/1 у повному обсязі, а також не поширюється на інші об`єкти відповідача, які були предметом нарахувань у спірному періоді. Вказане свідчить про те, що сторони змінили порядок виконання зобов`язання щодо конкретної заборгованості за конкретною адресою, однак не припинили самі договірні правовідносини та не звільнили відповідача від обов`язку здійснювати оплату за фактично спожиті послуги за іншими об`єктами.
Таким чином, зміна строку виконання зобов`язання шляхом надання розстрочки не спростовує факту існування заборгованості та не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у частині, що не охоплена умовами договору про розстрочення.
Водночас, матеріали справи не містять доказів повного погашення відповідачем заборгованості за спірний період щодо інших об`єктів. Навпаки, наявні в матеріалах справи розрахунки, акти звірки та дані обліку підтверджують обсяг нарахувань і частковість проведених сплат.
Колегія суддів також враховує, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували правильність визначення позивачем обсягів спожитих послуг або розрахунок їх вартості. Як вже зазначалося вище за текстом постанови, сам по собі факт укладення договору про розстрочення заборгованості не свідчить про її відсутність, а навпаки, підтверджує існування відповідного грошового зобов`язання. До того ж, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності «подвійного» зарахування зроблених сплат або відсутності у нього боргу взагалі (контрозрахунку, акту звірки взаєморозрахунків щодо кожного об`єкту, періоду тощо).
Факт часткової оплати відповідачем послуг у спірний період додатково підтверджує наявність між сторонами договірних правовідносин та фактичне споживання послуг, що виключає можливість визнання зроблених позивачем нарахувань безпідставними.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28 у межах заявленого періоду, водночас, визнає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за адресами: вул. Бригадна, 54 у сумі 212 155 грн 44 коп. та пров. Стахановський, 8 у сумі 47 079 грн 25 коп., а також заборгованості зі сплати послуг з обслуговування та заміни вузлів обліку у сумі 2 742 грн 10 коп., оскільки такі вимоги підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що договір про погашення заборгованості №11 від 16.07.2025 стосується виключно періоду з листопада 2020 року по травень 2023 року та не охоплює нарахування за спірний період з 01.07.2024 по 01.02.2025, колегія суддів зазначає таке.
Аналіз змісту договору №11 від 16.07.2025 свідчить, що сторони погодили суму заборгованості у розмірі 1 000 000 грн за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 28 станом на дату укладення договору, без визначення конкретного періоду її виникнення.
Пункт 1.2 договору прямо передбачає фіксацію суми боргу на дату укладення договору, а не за окремо визначений період. Договір не містить застережень щодо виключення із зазначеної суми нарахувань за певні місяці чи роки.
Більше того, зазначена сума визначена на підставі довідки №5 від 26.06.2025, виданої самим боржником, що свідчить про погодження сторонами узагальненого розміру заборгованості без її поділу за періодами.
За таких обставин посилання позивача на те, що договір №11 охоплює виключно заборгованість за період 2020– 2023 років, не підтверджується змістом самого договору та є припущенням, яке не ґрунтується на його умовах, як і позиція відповідача щодо відсутності боргу на цій же підставі.
Колегія суддів виходить з того, що фіксація узгодженої сторонами суми боргу станом на дату укладення договору свідчить про консолідацію заборгованості за відповідним об`єктом. Укладення такого договору змінило порядок виконання грошового зобов`язання щодо зазначеної адреси, що унеможливлює одночасне стягнення цієї ж заборгованості в межах даної справи без урахування погоджених сторонами умов.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів відповідача про те, що директором та уповноваженою особою ТДВ «Чорноморсантехмонтаж» у спірний період здійснювались щомісячні оплати за кожним об`єктом окремо із зазначенням номера договору, а копії квитанцій направлялись представнику позивача за допомогою мобільного додатку «Viber», колегія суддів зазначає таке.
Сам по собі факт здійснення окремих платежів не спростовує наявності заборгованості, якщо такі платежі не покривають повністю суму нарахувань та раніше утворений борг.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач мав непогашену заборгованість за договором, яка існувала до початку спірного періоду. Відповідно до умов договору, у разі наявності заборгованості кошти, що надходять від споживача, зараховуються насамперед у рахунок її погашення.
Отже, здійснення відповідачем оплат у сумі 160 200 грн за адресою вул. Героїв Крут, 28 та 39 380 грн за адресою вул. Бригадна, 54 саме по собі не свідчить про відсутність боргу, оскільки такі кошти були враховані позивачем відповідно до договірного порядку черговості зарахування платежів.
Посилання відповідача на направлення фотокопій квитанцій через мобільний додаток «Viber» також не спростовує розрахунків позивача, оскільки чинне законодавство та умови договору не передбачають такого способу підтвердження виконання грошового зобов`язання як належного доказу його повного виконання.
Належним доказом виконання зобов`язання є підтвердження зарахування коштів на рахунок кредитора та їх відображення у взаємних розрахунках сторін, що і було враховано при визначенні остаточного розміру заборгованості.
Таким чином, доводи відповідача в цій частині зводяться до незгоди з порядком зарахування платежів та не спростовують встановленої судом наявності заборгованості.
Щодо посилань відповідача на відомість про надходження грошових коштів у період з 01.07.2024 по 31.01.2025 на суму 255 769 грн 51 коп., та тверджень про те, що суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним документам, колегія суддів зазначає таке.
Надані відповідачем відомості містять інформацію виключно про суми надходжень коштів, однак не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують повне та належне виконання грошового зобов`язання за договором. Зазначені документи не містять розрахунку співвідношення між здійсненими оплатами та обсягом нарахувань, не відображають стану заборгованості з урахуванням попередніх періодів та не спростовують застосованого сторонами порядку черговості зарахування платежів.
Сам факт здійснення оплат у спірному періоді не виключає існування боргу, якщо розмір нарахувань та попередньо утворена заборгованість перевищують суму сплачених коштів.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем раніше визнавалась наявність значної заборгованості за договором, що додатково свідчить про неповне виконання ним грошових зобов`язань.
Твердження про те, що суд першої інстанції не дослідив зазначені документи, є безпідставним. Судом було надано оцінку доказам у їх сукупності, зокрема розрахунку заборгованості, довідкам про взаєморозрахунки та платіжним документам. Незгода відповідача з висновками суду не свідчить про неповноту дослідження доказів чи порушення норм процесуального права.
Отже, зазначені доводи не спростовують встановленого судом розміру заборгованості та не є підставою для зміни або скасування оскаржуваного рішення.
Посилання відповідача на відсутність фотоматеріалів приладів обліку на початок та кінець спірного періоду не свідчить про недоведеність розміру заборгованості, оскільки нарахування вартості послуг здійснюється на підставі показників вузлів комерційного обліку, що фіксуються відповідними актами контрольного зняття показань або даними, наданими споживачем. Законодавство та умови договору не ставлять можливість визначення обсягу спожитих послуг у залежність виключно від наявності фотозображень приладів обліку.
Фотографування приладів обліку є допоміжним способом фіксації показників і саме по собі не є обов`язковою умовою дійсності проведених нарахувань. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на відсутність фотоматеріалів або окремих документів саме по собі не є належним спростуванням здійснених нарахувань та не може підміняти обов`язок доведення неправильності здійсненого позивачем розрахунку.
Доводи відповідача про те, що позивач не довів перебування зазначеного будинку на балансі відповідача та відсутність у нього обов`язку здійснювати оплату за цією адресою, є також необґрунтованими, з огляду на таке.
По-перше, акти контрольного зняття показників складені щодо об`єкта, який обслуговувався в межах договірних відносин сторін. Відповідач не надав доказів внесення змін до договору №4030/1 від 01.11.2000 року або виключення відповідного об`єкта з переліку об`єктів водокористування.
По-друге, саме відповідач у довідці про наявність заборгованості від 02.07.2025 №6 зазначив заборгованість по даному об`єкту, що свідчить про визнання ним участі цього об`єкта у договірних правовідносинах.
По-третє, відсутність у матеріалах справи окремого документа про балансоутримання не звільняє відповідача від обов`язку оплати фактично спожитих послуг за умови існування договірних відносин та фактичного водокористування.
Крім того, відповідач не довів, що у спірний період він повідомляв позивача про зміну балансоутримувача або припинення користування об`єктом у встановленому договором порядку.
За таких обставин доводи відповідача щодо відсутності у нього обов`язку сплачувати послуги за адресою 2-й Стахановський, 8 у спірний період не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не було додано до позовної заяви додатки №1, №2, №3 до договору №4030/1 від 01.11.2000 року, які відповідно до п.1.1 договору щорічно направляються до 15 листопада, колегія суддів зазначає таке.
Факт ненадання до матеріалів справи окремих додатків до договору сам по собі не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та не спростовує обов`язку відповідача здійснювати оплату фактично спожитих послуг.
Матеріалами справи підтверджено існування укладеного між сторонами договору №4030/1 від 01.11.2000 року, його фактичне виконання протягом тривалого часу, здійснення відповідачем сплат за вказаним договором із зазначенням його номера, а також визнання ним наявності заборгованості.
Відповідач не заперечує факту отримання послуг водопостачання та водовідведення, а також не доводить припинення дії договору чи виключення відповідних об`єктів з переліку об`єктів водокористування у встановленому порядку або того, що цих додатків до договору не існує, або вони мають зміст, який спростовує ствердження позивача.
Крім того, як вже зазначалось вище за текстом постанови, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що у спірний період об`єкти, щодо яких заявлено вимоги, не охоплювались договірними відносинами або що надання послуг за ними було припинено.
Таким чином, зазначені доводи не є такими, що спростовують встановленого судом факту надання послуг і наявності заборгованості.
Окремо колегія суддів ще раз звертає увагу на те, що відповідно до приписів процесуального закону кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач надав суду розрахунок заборгованості, акти контрольного зняття показників, довідки про взаєморозрахунки та інші документи, які в сукупності підтверджують обсяг нарахувань та розмір боргу.
Проте, відповідач, не погоджуючись із визначеним позивачем розміром заборгованості та посилаючись на нібито подвійні нарахування у спірні періоди, не вчинив жодних дій, спрямованих на належне врегулювання розбіжностей у розрахунках.
Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією скласти та підписати двосторонній акт звірки розрахунків щодо оспорюваних періодів, а також не містять доказів направлення позивачу власного акту або контррозрахунку із визначенням узагальненої суми заборгованості по кожному із спірних об`єктів.
Відповідач також не надав суду належного альтернативного розрахунку, який би містив детальний аналіз нарахувань та сплат у їх співвідношенні, з урахуванням попередньої заборгованості та порядку зарахування платежів.
За таких обставин твердження відповідача про наявність подвійних нарахувань мають характер припущень та не підтверджені належними доказами.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що сторона, яка заперечує проти заявленого розрахунку, зобов`язана не лише висловити незгоду, а й надати обґрунтований контррозрахунок та ініціювати врегулювання розбіжностей у встановленому порядку. Невчинення таких дій свідчить про недоведеність відповідних заперечень.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують встановленого розміру заборгованості, що виключає підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення.
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України). Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14. 
Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
З огляду на викладене, у даній справі суд апеляційної інстанції вважає, що скаржниками не доведено того факту, що судом першої інстанції для встановлення обставин, що мають суттєве значення, застосовані недопустимі докази у справі або зроблена їх невірна оцінка.
Надаючи оцінку всім доказам та доводам апелянта у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставини того, що є наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зa послуги водопостачання та водовідведення за адресою: вул.Бригадна, 54, у розмірі 212 155 грн 44 коп., пров. Стахановський, 8, у розмірі 47 079 грн 24 коп., та за обслуговування та заміну вузлів обліку за період з липня 2024 року до січня 2025 року за адресою: вул.Героїв Крут, 28 у розмірі 1 435 грн 63 коп., вул.Бригадна,54 у розмірі 1 306 грн 48 коп., є такими, що відповідають таким стандартам, і відповідачем у даному випадку ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами по справі не доведено наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Одночасно з цим, позивачем не доведено у сукупності свої позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зa послуги водопостачання та водовідведення за адресою: вул.Героїв Крут, 28., у розмірі 158 360 грн 64 коп.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянтів, зазначені ними в апеляційних скаргах, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м.Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса та Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса не потребують задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі №916/910/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його зміни або скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфокс”, м. Київ в особі філії “Інфоксводоканал” м. Одеса та Дочірнього підприємства “Житлово-експлуатаційна дільниця” Товариства з додатковою відповідальністю “Чорноморсантехмонтаж”, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 року у справі № 916/910/25 – залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 19.02.2026 року.
Повний текст постанови складено 20.02.2026 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Я.Ф. Савицький	
 	А.І. Ярош