Справа № 646/7343/25 
№ провадження 2/646/468/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року       м.Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого – судді Білінська О.В.,
за участі секретаря судового засідання – Величка О.А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – адвоката Миронової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу освіти Куп`янської міської ради харківської області, третя особа: Куп`янський ліцей № 5 Куп`янської міської ради Харківської області, про нарахування та виплату заробітної плати, стягнення всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій остання просить суд: 1. Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу середню заробітну плату за квітень 2022 року без урахування простою в розмірі 18581,22 грн та стягнути на користь позивача різницю між нарахованою та виплаченою заробітною платою за квітень 2022 року в розмірі 7580,69 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів. 2. Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу середню заробітну плату за травень 2022 року без урахування простою в розмірі 19466,04 грн та стягнути на користь позивача різницю між нарахованою та виплаченою заробітною платою за травень 2022 року в розмірі 13865,24 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів. 3. Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу середню заробітну плату за червень 2022 року без урахування простою та стягнути її на користь позивача в розмірі 19466,04 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів. 4. Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати на користь позивача заробітну плату за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду (окладу) за періоди з 01 липня 2022 року по 08 лютого 2023 року у розмірі 40885,84 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів та стягнути вказану суму на користь позивача. 5. Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу компенсацію за 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року у розмірі 20350,86 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів та стягнути вказану суму на користь позивача. 6. Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.22 по 08.02.23 року у розмірі 5932,30 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів та стягнути вказану суму на користь позивача. 7. Стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за 6 місяців у період з 09 лютого 2023 року по 09 серпня 2023 року у розмірі 115026,6 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що була прийнята 01.09.1997 року на роботу на посаду вчителя української мови та літератури, історії до загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №4 м. Куп`янськ відповідно до наказу № 144-к від 29.08.1997 року. Відповідно до рішення сесії Куп`янської міської ради Харківської області від 31.10.2003 року загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 4 з 31.10.2003 року перейменована в середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності м. Куп`янськ Харківської області. Відповідно до рішення сесії Куп`янської міської ради від 30.07.2004 року середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності м. Куп`янськ Харківської області перейменована з 30.07.2004 року в загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 4 Куп`янської міської ради Харківської області. Відповідно до наказу № 244-к від 01.09.2009 року позивач з 01.09.2009 року була переведена з посади вчителя української мови та літератури на посаду практичного психолога. Згідно наказу відділу освіти № 103кл.1 від 01.09.2010 року позивач переведена з посади практичного психолога на посаду вчителя української мови та літератури. Відповідно до рішення сесії Куп`янської міської ради від 03.09.2010 року було поновлено ім`я Героя Радянського Союзу М. Ф. Хімушина Куп`янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Куп`янської міської ради Харківської області. Згідно рішення Куп`янської міської ради Харківської області від 23.07.2021 року № 285-VIII Куп`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ст. № 4 імені Героя Радянського Союзу М. Ф. Хімушина Куп`янської міської ради Харківської області з 30.07.2021 року перейменовано на Куп`янську гімназію №4 Харківської області. Рішенням сесії Куп`янської міської ради Харківської області від 26.08.2021 року №304-VIII Куп`янську гімназію №4 Куп`янської міської ради Харківської області з 26.08.2021 року перейменовано на Куп`янський ліцей №5 Куп`янської міської ради Харківської області. Наведене підтверджується записами у трудовій книжці позивача. У 2021/2022 навчальному році позивачем було пройдено атестування, що підтверджується атестаційним листом. Куп`янський ліцей №5 Куп`янської міської ради Харківської області за сферою управління належить та підпорядковується відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області. Згідно з копією відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб у Пенсійному фонді України відповідач є страхувальником як роботодавець, що сплачував єдиний соціальний внесок за позивача як працівника. Згідно з наказом від 08.02.2023 року №01-к, позивача 08.02.2023 року було звільнено з роботи з посади вчителя української мови та літератури за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Однак, при звільненні позивачу не було повідомлено про нараховані та виплачені суми при звільненні та не було проведено з нею розрахунки у повному обсязі. Відповідно до банківської виписки позивача 31.05.2023 року, позивачу було виплачено 2065,83 грн. та 11132,67 грн, 30.06.2023 року було виплачено 14772,07 грн. Відповідно до Форми ОК-5 Пенсійного фонду України підтверджується, що позивач знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, однак, у період з червня 2022 року по лютий 2023 року заробітна плата виплачена не була. У квітні 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні. Відповідь відповідача було отримано позивачем 02.05.2025 року. Згідно вказаної відповіді було повідомлено про те, що заробітна плата за квітень 2022 року нарахована в розмірі 11000,53 грн та виплачена в розмірі 8745,41 грн, за травень 2022 року нарахована в розмірі 5600,8 грн та виплачена в розмірі 4452,64 грн, компенсація за невикористану відпустку під час звільнення нарахована в лютому 2023 року в розмірі 18581,22 грн та виплачена в розмірі 14772,07 грн. Після окупації м. Куп`янськ російськими військами навчання у ліцеї тривало, у тому числі у дистанційній формі. У квітні, травні та червні 2022 року навчання проводилося у повному обсязі, повідомлень про простій та відповідних наказів позивач не отримувала. У квітні 2022 року було 21 робочий день з розрахунку 884,82 гривні середньої заробітної плати за день, то середньомісячна заробітна плата за квітень 2022 року становить 18581,22 грн. Однак, позивачу було нараховано загалом 11000,53 грн, у зв`язку із чим відповідач має здійснити доплату позивачу у розмірі 7580,69 грн. Відповідно до довідки про доходи відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату за травень 2022 року як за простій у розмірі 5600,8 грн. Однак, позивачем було здійснено виконання своїх трудових обов`язків, у зв`язку із чим відповідачем мало бути здійснено середньомісячну заробітну плату за травень 2022 року. У травні 2022 року було 22 робочих дні з розрахунку 884,82 гривні середньої заробітної плати за день, то середньомісячна заробітна плата за травень 2022 року становить 19466,04 грн. Однак, позивачу було нараховано 5600,8 грн, у зв`язку із чим відповідач має здійснити доплату позивачу у розмірі 13865,24 грн. У червні місяці позивач продовжувала виконання трудових обов`язків, однак, відповідачем оплата здійснена не була. У червні 2022 року було 22 робочих дні з розрахунку 884,82 гривні середньої заробітної плати за день, то середньомісячна заробітна плата за червень 2022 року становить 19466,04 грн, у зв`язку із чим відповідач має здійснити виплату позивачу у розмірі 19466,04 грн. Лише у 2025 році після звернення до відповідача позивачка отримала копію наказу про встановлення простою для окремих педагогічних працівників. У тексті цього наказу зазначено про встановлення простою у роботі окремих педагогічних працівників до моменту появи можливості їм працювати з використанням технологій дистанційного навчання, а також про проведення розрахунку заробітної плати на період простою не з вини працівників у розмірі 2/3 посадового окладу. У додатку до цього наказу міститься інформація про позивачку. Однак, позивач не отримувала повідомлень про простій та відповідних наказів, іншим чином з введенням простою ознайомлена не була. Таким чином, позивач не будучи ознайомлена з наказом, продовжувала працювати у квітні, травні та червні 2022 року, тому повинна була отримати заробітну плату у повному обсязі.
Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 08 лютого 2023 року, однак відповідачем не було здійснено виплату простою з 01.07.2022 по 08.02.2023 р. У зв`язку із чим позивач має право на виплату заробітної плати у розмірі 2/3 від посадового окладу у період з липня 2022 року по 08 лютого 2023 року. Згідно з відповіддю відповідача від 02.06.2025 року, розмір заробітної плати позивача під час простою становить 5600,80 грн. У період з липня 2022 року по 08 лютого 2023 рік, загалом за 7 місяців та 8 днів лютого, виплата мала становити 5600,80 за кожен повний місяць (загалом 7 повних місяців) 39205,6 грн та оплата простою за 8 днів лютого становить 1680,24 грн, загалом: 40885,84 грн. 
Згідно з відповіддю відповідача від 02.06.2025 року, позивачу була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані 33 календарні дні щорічної основної відпустки за період з 01.09.2021 року по 24.02.2022 року в розмірі 18581,22 грн. У відповіді відповідача також було зазначено про те, що у відділі освіти Куп`янської міської ради відсутня інформація щодо призначення щорічних відпусток за період з січня 2021 року по лютий 2023 року. Згідно статті 6 Закону України «Про відпустки» керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України. Однак, відповідачем здійснено компенсацію лише за 33 календарні дні щорічної основної. У зв`язку із чим позивач має право на доплату за невикористані 23 дні відпустки за період з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року. З розрахунку 884,82 гривні середньої заробітної плати за день, то компенсація за 23 дні відпустки має становити 20350,86 грн.
У період з 01.09.22 року по 08 лютого 2023 року позивачу не було нараховано компенсацію за невикористану відпустку. Із розрахунку встановленого позивачу базового окладу за 14 розрядом у розмірі 7732,00 грн шляхом ділення на 30:44 визначається 254,06 грн як грошовий розмір за один день відпустки. З розрахунку 56 днів відпустки за 12 місяців дорівнює 4,67 днів відпустки за один місяць, за 5 повних місяців у період з 01.09.2022 року по 31 січня 2023 року становить 23,35 днів відпустки. З урахуванням розрахунку 254,06 грн за один день відпустки на 23,35 днів розмір компенсації має становити 5932,30 грн. У зв`язку із невиплатою компенсації за вказаний період, позивач має право на отримання такої компенсації.
У зв`язку із тим, що відповідачем не було здійснено виплату належних сум у передбачені законом строки, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Позивач була звільнена 08 лютого 2023 року, у день звільнення відповідачем не було здійснено виплати усіх належних позивачу сум, таким чином, позивач має право вимагати середній заробіток за 6 місяців у період з 09 лютого 2023 року (наступний день після звільнення) по 09 серпня 2023 року. У період з 09 лютого 2023 року по 09 серпня 2023 року загалом 182 дні, з них 130 робочих днів. З розрахунку 884,82 гривні середньої заробітної плати за один день, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 115026,6 грн.
Представником Відділу освіти Куп`янської міської ради подано відзив, в якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата : 31 травня 2023р. за квітень 2022р. в розмірі 11 500,50 грн., 31 травня 2023р. за травень 2022р. в розмірі 2 065, 38 грн . Згідно Наказу № 26-К від 08.04.2022р. «Про встановлення простою для окремих педагогічних працівників» встановлено простій у роботі окремих педагогічних працівників закладу з 08.04.2022р. до моменту появи можливості їм працювати з використанням технологій дистанційного навчання ( додаток 1); проводити розрахунки заробітної плати на період простою не з їх вини з 08.04.2022р. до моменту появи можливості їм працювати з використанням технологій дистанційного навчання у розмірі 2/3 від посадового окладу. Згідно додатку 1 до Наказу № 26-К від 08.04.2022р. «Список працівників, яким встановлено простій у роботі з 08.04.2022р. значиться і позивачка «5. ОСОБА_1 , посада – вчитель української мови та літератури, місце перебування – м. Кам`янець –Подільський». Згідно Довідки про посадовий оклад вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 розмір посадового окладу становить 7001,00 грн . Позивачці була виплачена заробітна плата з врахуванням простою за травень 5600,80 грн . З наступним утримання перерахунку за квітень 2022р. з врахуванням простою відрахували 3002,82 грн. Отже, заробітна плата за травень 2022р. нарахована 2 597,98 грн та виплачена на руки 2 065,38 грн. За червень 2022р. заробітна плата з врахуванням простою не нараховувалась та не виплачувалась. ( 2/3 посадового окладу становить 4 667,33 грн. з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів, розрахунок : 7001 грн : 3 х 2 = 4667,33 грн) За період з 01 липня 2022р. по 08 лютого 2023р. заробітна плата з врахуванням простою не нараховувалась та не виплачувалась. (2/3 посадового окладу становить 4 667,33 грн. з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів, розрахунок : 7001 грн : 3 х 2 = 4667,33 грн).
Щодо нарахування компенсації за 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.2021р. по 31.08.2022р. представник зазначає, що позивачу в лютому 2023р. було нараховано компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки в розмірі 18 581,22 грн, 30.06.2023р. отримано позивачем 14 772,07грн. після утримання податків і обов`язкових платежів, що підтверджується банківською випискою наданою позивачем та особовим рахунком. 
Крім того, вказує, що нарахування компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 01.09.2022р. по 08.02.2023р. в розмірі 5 932, 30 грн . з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів не здійснювалось.
Щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки представник зауважує, що в п.105 -106 Постанові Великої палати Верховного суду від 08 жовтня 2025р. у справі № 489/6074/23 зазначено, що - Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19)
Позивач подала відповідь на відзив в якому підтримала позовні вимоги, вказала, що позивач не була ознайомлена з наказом, продовжувала працювати та виконувати свої трудові обов`язки у квітні, травні та червні 2022 року. Крім того, зауважила, що працювала на посаді вчителя, у зв`язку із чим має право на щорічну основну відпустку тривалістю до 56 календарних днів, а нараховано та виплачено грошової компенсації лише за невикористані 33 календарні дні щорічної основної відпустки.
Крім того, позивачем подано додаткові пояснення, в яких позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надає детальний розрахунок сум, які просить стягнути з відповідача.
Представником Відділу освіти Куп`янської міської ради подано додаткові пояснення, в яких відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заробітної плати з врахуванням простою з 01 червня 2022р. по 08 лютого 2023р. в розмірі 34 071,51 грн з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів та щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 01.09.2022р. по 08.02.2023р. в розмірі 5 932, 30 грн. з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів. Крім того, просить зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в задоволенні інших позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі , з підстав, зазначених у позові.
Представник відповідача Миронова С.В. заперечувала проти задоволення частини позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві. 
Представник третьої особи в підготовче засіданні не з`явився, до суду заяв не подавав.
Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини, що виникли між сторонами.
ОСОБА_1 була прийнята 01.09.1997 року на роботу на посаду вчителя української мови та літератури, історії до загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №4 м. Куп`янськ відповідно до наказу № 144-к від 29.08.1997 року, що підтверджується записом у трудовій книжці. 
Відповідно до рішення сесії Куп`янської міської ради Харківської області від 31.10.2003 року загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 4 з 31.10.2003 року перейменована в середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності м. Куп`янськ Харківської області. Відповідно до рішення сесії Куп`янської міської ради від 30.07.2004 року середня загальноосвітня 3 школа І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності м. Куп`янськ Харківської області перейменована з 30.07.2004 року в загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 4 Куп`янської міської ради Харківської області. Відповідно до наказу № 244-к від 01.09.2009 року позивач з 01.09.2009 року була переведена з посади вчителя української мови та літератури на посаду практичного психолога. Згідно наказу відділу освіти № 103кл.1 від 01.09.2010 року, позивач переведена з посади практичного психолога на посаду вчителя української мови та літератури. Відповідно до рішення сесії Куп`янської міської ради від 03.09.2010 року, було поновлено ім`я Героя Радянського Союзу М. Ф. Хімушина Куп`янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Куп`янської міської ради Харківської області. Згідно рішення Куп`янської міської ради Харківської області від 23.07.2021 року № 285-VIII Куп`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ст. № 4 імені Героя Радянського Союзу М. Ф. Хімушина Куп`янської міської ради Харківської області з 30.07.2021 року перейменовано на Куп`янську гімназію №4 Харківської області. Рішенням сесії Куп`янської міської ради Харківської області від 26.08.2021 року №304-VIII Куп`янську гімназію №4 Куп`янської міської ради Харківської області з 26.08.2021 року перейменовано на Куп`янський ліцей №5 Куп`янської міської ради Харківської області. Наведене підтверджується записами у трудовій книжці позивача. 
Згідно з наказом від 08.02.2023 року №01-к, позивача 08.02.2023 року було звільнено з роботи з посади вчителя української мови та літератури за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.
Відповідно до банківської виписки позивача 31.05.2023 року, позивачу було виплачено 2065,83 грн та 11132,67 грн, 30.06.2023 року було виплачено 14772,07 грн. 
Відповідно до Форми ОК-5 Пенсійного фонду України підтверджується, що позивач знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, однак, у період з червня 2022 року по лютий 2023 року заробітна плата виплачена не була. 
Позивач звернулась до відповідача із заявою про надання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні. 
Відповідь відповідача було отримано позивачем 02.05.2025 року. Згідно вказаної відповіді було повідомлено про те, що заробітна плата за квітень 2022 року нарахована в розмірі 11000,53 грн та виплачена в розмірі 8745,41 грн, за травень 2022 року нарахована в розмірі 5600,8 грн та виплачена в розмірі 4452,64 грн, компенсація за невикористану відпустку під час звільнення нарахована в лютому 2023 року в розмірі 18581,22 грн та виплачена в розмірі 14772,07 грн. 
Згідно з відповіддю від 02.06.2025 року відповідач повідомив про відсутність виплати заробітної плати за період з червня 2022 року по лютий 2023 року. Також у відповіді було повідомлено, що, згідно наказу від 08.04.2022 № 26-к по Куп`янському ліцею № 5 Куп`янської міської ради Харківської області було встановлено простій у роботі з 08.04.2022 року. До відповіді відповідачем було додано копію наказу від 08.04.2022 року про встановлення простою для окремих педагогічних працівників, розпорядження Куп`янської міської військової адміністрації від 19 січня 2023 року та наказ про звільнення позивача від 08.02.2023 року.
Щодо вимоги про нарахування заробітної плати у середньомісячному розмірі за квітень, травень та червень 2022 року, суд зазначає наступне.
Так, позивачу заробітна плата за квітень 2022 року нарахована в розмірі 11000,53 грн та виплачена з врахуванням простою в розмірі 8745,41 грн, за травень 2022 року нарахована в розмірі 5600,8 грн та виплачена з врахуванням простою в розмірі 4452,64 грн. За червень 2022р. заробітна плата з врахуванням простою не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується відповідачем.
Згідно Наказу № 26-К від 08.04.2022р. «Про встановлення простою для окремих педагогічних працівників» встановлено простій у роботі окремих педагогічних працівників закладу з 08.04.2022р. до моменту появи можливості їм працювати з використанням технологій дистанційного навчання ( додаток 1); проводити розрахунки заробітної плати на період простою не з їх вини з 08.04.2022р. до моменту появи можливості їм працювати з використанням технологій дистанційного навчання у розмірі 2/3 від посадового окладу. Згідно додатку 1 до Наказу № 26-К від 08.04.2022р. «Список працівників, яким встановлено простій у роботі з 08.04.2022р. значиться і позивачка «5. ОСОБА_1 , посада – вчитель української мови та літератури, місце перебування – м. Кам`янець –Подільський».
Проте, в матеріалах справи немає підтвердження факту доведення до відома позивачки цього наказу.
Отже, під час розгляду справи було встановлено, що позивачка не була обізнана про оголошений у її роботі простій у квітні 2022 року.
Також, відповідачем не було спростовано доводи позивачки про виконання нею у квітні, травні та червні 2022 року роботи, у тому числі, проведення індивідуально-групових консультацій та шляхом дистанційної організації праці.
Відсутність наказу про проведення у ліцеї освітнього процесу у дистанційному режимі роботи сама по собі не свідчить про те, що такий процес не відбувався.
За відсутності інших доказів відсутності дистанційного освітнього процесу це може свідчить лише про недотримання закладом освіти відповідних нормативних актів, якими встановлюються вимоги до документального оформлення такого процесу.
Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положеннями ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» гарантовано право працівника на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Статтею 22 цього Закону встановлено дотримання прав щодо оплати праці, згідно з якими с уб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
З 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України 24.02.2022р. та який на теперішній час продовжено Указами Президента України від 14.03.2022р. №133/2022, від 18.04.2022р. №259/2022, від 17.05.2022р. №341/2022, від 12.08.2022р. №573/2022, від 07.11.2022р. №757/2022, від 06.02.2023р. №58/2023, від 01.05.2023р. №254/2023, від 26.07.2023р. №451/2023, від 06.11.2023р. №734/2023, від 05.02.2024р. №49/2024, від 06.05.2024р. №271/2024, які затверджені відповідними Законами України.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором .
Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати (ч.2 ст.10 Закону).
Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили (ч.3 ст.10 Закону).
Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати (ч.4 ст.10 Закону).
У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства (ч.5 ст.10 Закону).
Статтею 34 КЗпП України надано визначання простою як зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі докази оголошення простою у роботі позивачки у квітні, травні, червні 2022 року, вона зберігає право на отримання зарплати за квітень, травень, червень 2022 року у повному обсязі.
З урахуванням нарахованої в розмірі 11000,53 грн та виплаченої в розмірі 8745,41 грн частини заробітної плати за квітень 2022 року, відповідач має сплатити позивачці решту заробітної плати за квітень 2022 рок у сумі 7580 грн. 69 коп. (18581,22 - 11000,53).
З урахуванням нарахованої в розмірі 5600,80 грн та виплаченої в розмірі 4452,64 грн частини заробітної плати за травень 2022 року, відповідач має сплатити позивачці решту заробітної плати за травень 2022 рок у сумі 13865,24 грн. (19466,04 - 5600,80)
Враховуючи, що у червні місяці позивач продовжувала виконання трудових обов`язків, однак, відповідачем оплата здійснена не була, відповідач має здійснити виплату позивачу за червень 2022 року у розмірі 19466,04 грн.
Щодо нарахування та стягнення заробітної плати за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду (окладу) за період з 01 липня 2022 року по 08 лютого 2023 року у розмірі 40885,84 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 08 лютого 2023 року.
Позивач під час розрахунку заробітної плати за час простою посилається на посилається на відповідь відповідача від 02.06.2025 року про те, що розмір заробітної плати позивача під час простою становить 5600,80 грн.
Разом з тим, згідно з відповіді від 02.06.2025 року, розмір заробітної плати в розмірі 5600,80 грн. під час простою в травні нарахований згідно діючого законодавства.
У зв`язку з чим, суд критично оцінює посилання позивача на те, що під час розрахунку необхідно використовувати вказану суму.
Згідно Довідки про посадовий оклад вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 , розмір посадового окладу становить 7001,00 грн .
Відповідач зазначає, за період з 01 липня 2022р. по 08 лютого 2023р. заробітна плата з врахуванням простою не нараховувалась та не виплачувалась.
Отже, 2/3 посадового окладу становить 4 667,33 грн. ( 7001 грн : 3 х 2 = 4667,33 грн.). За період з 01 липня 2022 по 08 лютого 2023р. заробітна плата становить всього 34 071,51 грн з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів, а саме : за липень 2022р. – 4 667,33 грн, за серпень 2022 – 4 667, 33 грн, за вересень 2022 – 4 667, 33 грн, за жовтень 2022 -4 667,33 грн, за листопад 2022- 4 667,33 грн, за грудень 2022- 4 667,33 грн, за січень 2023 -4 667,33 грн, за лютий 2023 (за 8 днів) - 1 400,20 грн. ( 4 667,33 грн /20 робочих днів х 6 робочих днів = 1400,20 грн). Вказана сума визнається відповідачем.
Таким чином, підлягає стягненню заробітна плата за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду (окладу) за період з 01 липня 2022 року по 08 лютого 2023 року у розмірі 34071,51 грн.
Щодо нарахування та стягнення компенсації за 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року у розмірі 20350,86 грн., суд зазначає наступне.
Позивачу було нараховано компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки за період з 01.09.2021 по 24.02.2022р. в розмірі 18 581,22 грн, 30.06.2023р. отримано позивачем 14 772,07грн після утримання податків і обов`язкових платежів, що підтверджується банківською випискою наданою позивачем та особовим рахунком.
Згідно відповіді Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області від 02.06.2025 р. № 01-36/313, у відділі освіти відсутня інформація щодо призначення позивачу щорічних відпусток за період з січня 2021 року по лютий 2023 року.
Відповідач зазначає, що відсутні підстави для нарахування позивачці компенсації за 23 дні невикористаної щорічної відпустки за період з 01.09.2021 по 31.08.2022р., оскільки роботодавцем при звільненні позивача був виданий Наказ про нарахування зазначеної компенсації, ґрунтуючись на даних ведення обліку робочого часу кожного співробітника та цей період вже був врахований роботодавцем. Оскільки під час евакуації всіх закладів освіти з Куп`янської міської територіальної громади не вдалося вивезти весь архів закладу, а наявні вціліли документи не дають можливість встановити чи перебувала в спірний період позивачка в відпустці чи ні. Тому відповідач приймає до уваги наказ про звільнення позивачки, виданий станом на 08 лютого 2023р., за підписом посадової особи – виконуючої обов`язки директора Куп`янського ліцею, яка несе відповідальність за видання наказів по закладу. Отже, відповідач робить висновок, що при складанні Наказу про звільнення роботодавцем станом на 08 лютого 2023р. було враховано всі відпустки та вираховано, які дні відпустки залишились.
Так, суду не надано допустимих доказів використання позивачкою щорічної відпустки тривалістю 23 дні за період роботи з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року.
Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки
У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів закладів освіти, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості (ч.3 ст.83 КЗпП України).
Таким чином, підлягає задоволенню й позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію за 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.2021 по 31.08.2022 року.
Вимога про нарахування компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 01.09.2022р. по 08.02.2023р. в розмірі 5 932, 30 грн. з послідуючим утриманням податків і обов`язкових платежів підлягає задоволенню, зважаючи на те, що відповідачем підтверджено факт того, нарахування вказаної компенсації не здійснювалось. В даній частині відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 115026,6 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, за ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (провадження № 6-116цс15) та від 06 квітня 2016 року (провадження № 6-409цс16), невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та дата фактичного проведення з ним остаточного розрахунку.
Частиною першоюстатті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно дост. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Згідно розрахунку позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 60 916,68 грн. Позивач зазначає, що була звільнена 08 лютого 2023 року, у день звільнення відповідачем не було здійснено виплати усіх належних позивачу сум, таким чином, позивач має право вимагати середній заробіток за 6 місяців у період з 09 лютого 2023 року (наступний день після звільнення) по 09 серпня 2023 року. У період з 09 лютого 2023 року по 09 серпня 2023 року загалом 182 дні, з них 130 робочих днів. З розрахунку 884,82 гривні середньої заробітної плати за один день, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 115026,6 грн.
Вказаний розрахунок перевірявся судом, та відповідає вимогам закону.
Однак, слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першоїстатті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченомустаттею 117 КЗпП України.
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного з урахуванням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).
Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі №165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року).
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 50633,32 грн., що відповідає половині суми заборгованості, встановленої судом.
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити, з урахуванням статистичних усереднених показників.
Тому суд приходить до висновку, про часткове задоволення в цій частині позовних вимог та стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 50633,32 грн.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що позивачем під час подання позовної заяви судовий збір був сплачений за вимогу стягнення середнього заробітку, частка задоволених позовних вимог в цій частині складає 44 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 532,93 грн. (1211,20 грн.*44/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Відділу освіти Куп`янської міської ради харківської області, третя особа: Куп`янський ліцей № 5 Куп`янської міської ради Харківської області, про нарахування та виплату заробітної плати, стягнення всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку - задовольнити частково.
Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу середню заробітну плату за квітень 2022 року без урахування простою в розмірі 18581,22 грн та стягнути на користь позивача різницю між нарахованою та виплаченою заробітною платою за квітень 2022 року в розмірі 7580,69 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів. 
Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу середню заробітну плату за травень 2022 року без урахування простою в розмірі 19466,04 грн та стягнути на користь позивача різницю між нарахованою та виплаченою заробітною платою за травень 2022 року в розмірі 13865,24 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів. 
Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу середню заробітну плату за червень 2022 року без урахування простою та стягнути її на користь позивача в розмірі 19466,04 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів.
Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати на користь позивача заробітну плату за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду (окладу) за періоди з 01 липня 2022 року по 08 лютого 2023 року у розмірі 34071,51 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів та стягнути вказану суму на користь позивача. 
Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу компенсацію за 23 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року у розмірі 20350,86 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів та стягнути вказану суму на користь позивача. 
Зобов`язати відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати позивачу компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.09.22 по 08.02.23 року у розмірі 5932,30 грн, з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів та стягнути вказану суму на користь позивача. 
Стягнути з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за 6 місяців у період з 09 лютого 2023 року по 09 серпня 2023 року у розмірі 50633,32 грн.
В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути із Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532,93 грн.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, вул. Студенська, 2, код ЄДРПОУ 02146239.
Третя особа: Куп`янський ліцей № 5 Куп`янської міської ради Харківської області, адреса місцезнаходження: 63705 Харківська область, м. Куп`янськ, мрн. Ювілейний, 2.

Суддя       О.В. Білінська