ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2757/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброва Г.І.,
Принцевська Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни
на рішення Господарського суду Одеської області
від 16 вересня 2025 року (повний текст складено 22.09.2025)
у справі № 916/2757/25
за позовом Акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ»
до Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни
про стягнення 173215,63 грн. заборгованості,

суддя суду першої інстанції: Гут С.Ф.
місце винесення рішення: м. Одеса, просп. Шевченка 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У липні Акціонерне товариство «ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ» (позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни (надалі – ФОП Семенова Н.В., відповідач) 173215,63 грн заборгованості та судові витрати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» обґрунтовано неналежним виконанням ФОП Семеновою Н.В. умов Договору №515 про надання послуг з централізованого опалення, укладеного на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 13.05.2014 у справі №923/293/24, щодо своєчасної оплати послуг з централізованого опалення за період 01.11.2021– 31.03.2025, з урахуванням його пролонгації та відповідно до норм законодавства України.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 у справі №916/2757/25 (суддя Гут С.Ф.) позов Акціонерного товариства "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" до відповідача Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни про стягнення 173215,63 грн. заборгованості задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни на користь Акціонерного товариства "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" 157492 грн. 57 коп. заборгованості та 2422 грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.
Висновок суду мотивований тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання ФОП Семеновим Н.В. послуг з централізованого опалення. Однак, судом відмовлено у стягненні послуг за березень 2022 року, оскільки у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», перебування Херсонської міської територіальної громади в окупації Російської Федерації упродовж 01.03.-11.11.2022, відсутні правові підстави стягнення коштів за вказаний період.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Семенова Наталія Володимирівна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 року у справі 916/2757/25. Прийняти нове рішення відповідно до якого відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" до Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни у повному обсязі. Стягнути з Акціонерного товариства "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" на користь Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. та судовий збір 3633 грн.
Дододи та вимоги скаржника в апеляційній скарзі ґрунтуються на тому, що місцевим господарським судом під час прийняття оскаржувног рішення порушені норми матеріального та процесуального права, виходячи з наступного:
- судом не було встановлено та не надано оцінки доказам, а саме дозволу Міжвідомчої комісії Херсонського міськвиконкому на відключення приміщення від 12.03.2020, копія листа до ТЕЦ від 17.04.2020, з якими надіслано оригінали актів відключення, угода про розірвання Договору №515, копія листа до ТЕЦ від 25.06.2020, копія дублікату Актів відокремлення приміщення Відповідача від мереж центрального опалення 12.03.2020, які свідчать про фактичне припинення надання послуг;
- Порушення місцевим господарським судом норм матеріального права в частині того, що процедура відключення від мереж теплопостачання є адміністративною процедурою та не застосовано приписи положень Закону України «Про адміністративну процедуру»;
- оскільки рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2014 у справі №922/293/24 набрало законної сили 27.05.2014, тому саме з цієї дати наявні договірні відносини між сторонами;
- судом першої інстанції не були досліджені докази, що мають значення для справи, а саме у 2017 був прийнятий новий Закон України «Про житлово комунальні послуги», яким були змінені порядок зміни та укладання Договорів про надання житлово комунальних послуг;
- в матеріалах справи наявний Дозвіл Міжвідомчої комісії Херсонського міськвиконкому на відключення приміщення від 12.03.2020 та наявність вказаного дозволу є визначальним фактором.
Відносно доводів скаржника щодо стягнення 20000 грн. адвокатських витрат, скаржник посилається, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджують достатні правові підстави для визначення конкретного розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають компенсації.
До апеляційної скарги скаржником надані: Договір про надання правової допомоги; Ордер на представництво Південно-західному апеляційному господарському суді, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 13.10.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/2757/25 до суду апеляційної інстанції.
22.10.2025 матеріали справи №916/2757/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 року у справі №916/2757/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2025 року у справі №916/2757/25. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
10.11.2025 від представника ФОП Семеновим Н.В. надійшла заява на виконання про долучення до матеріалів справи ордер на представництво інтересів в Південно-західному апеляційносу господарському суді.
11.11.2025 від Акціонерного товариство «ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ» надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу ФОП Семеновим Н.В. залишити без задоволення, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2025 року у справі № 916/2757/25 – залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу скаржник зазначив, що відповідно до норм Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету України від 21.07.2005, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води – забороняється.
Відповідачем не надано до суду доказів в установленому законом порядку проходження повної процедури відключення від централізованого опалення згідно Порядку відключення споживачів від систем опалення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169.
28.11.2025 від представника ФОП Семенової Н.В. до суду апеляційної інстанції надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових пояснень та додаткових доказів, а саме копії повного опису вкладення до листа від 17.04.2020, яким, за твердженням заявника, до Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» були направлені оригінали актів відключення та угода про розірвання Договору № 515. 
Однак колегія суддів апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 258 ГПК України та нормами, що регулюють межі перегляду справи в апеляційній інстанції і допустимість подання нових доказів, дійшла висновку про відсутність належного обґрунтування неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, у зв`язку з чим відмовила у задоволенні зазначеного клопотання.
Апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі “Броуган та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках, відрядженнях та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.05.2014 у справі №923/293/14, яке набрало законної сили 27.05.2014, визнано укладеним між Фізичною особою-підприємцем Семенової Наталії Володимирівни (Споживач) та Акціонерним товариством «ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ» (Виконавець) Договір № 515 від 04.10.2013 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на умовах, запропонованих Виконавцем, відповідно до яких останній зобов`язаний забезпечувати постачання теплової енергії належної якості протягом опалювального періоду, а Споживач — своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату таких послуг за встановленими тарифами, у строки та порядку, визначених договором; при цьому договором визначено характеристики об`єкта споживання (нежитлове приміщення площею 69,7 кв.м. за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 79, кв. 39), порядок обліку теплової енергії, розрахунковий період, строки внесення платежів, а також відповідальність споживача за порушення грошових зобов`язань, включаючи нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних;
Умовами договору також передбачено, що він є строковим (до 31.12.2014), однак підлягає щорічній автоматичній пролонгації за відсутності заяви однієї зі сторін про його припинення або перегляд, а також може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін або у випадках, передбачених договором і законом, зокрема у разі відмови споживача від користування послугами;
Разом із цим, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі №923/863/16 встановлено, що дії ФОП Семенової Н.В. щодо відключення приміщення від мереж централізованого опалення, вчинені у 2015 році, здійснені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Правил надання послуг з централізованого опалення та відповідного порядку відключення, у зв`язку з чим таке відключення визнано самовільним і таким, що не звільняє споживача від виконання зобов`язань за договором;
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у подальшому, у 2020 році, відповідачем було вжито заходів щодо оформлення відключення у встановленому порядку, а саме отримано дозвіл міжвідомчої комісії від 12.03.2020 на відключення нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води із влаштуванням індивідуальної системи теплопостачання, а також складено Акт від 13.03.2020 про відокремлення (відключення) приміщення, підписаний уповноваженими особами та представником суб`єкта господарювання, який здійснював відповідні роботи;
Крім того, 17.04.2020 ФОП Семеновою Н.В. направлено на адресу Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» письмове повідомлення, в якому зазначено про відмову від подальшого користування послугами, посилання на здійснене відключення та отриманий дозвіл, а також висловлено пропозицію вважати Договір № 515 розірваним з 13.03.2020 із направленням проекту відповідної додаткової угоди. 
Зазначене повідомлення, разом із додатками (акт відключення, акт обстеження, витяг з протоколу комісії), було направлено позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявними у справі доказами; у подальшому відповідач повторно звертався до позивача з листом від 25.06.2021, в якому наполягав на припиненні договірних відносин;
Разом з тим позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, вказує на відсутність належного розірвання договору у передбаченому законом та договором порядку, а також на те, що Договір № 515 залишався чинним у спірний період на підставі умови про його автоматичну пролонгацію, у зв`язку з чим нараховував вартість послуг з теплопостачання у період з 01.11.2021 по 31.03.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог Акціонерним товариством «Херсонська ТЕЦ» надано розрахунки обсягів спожитої теплової енергії, рахунки-акти, довідки про надання послуг, а також документи щодо встановлених тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Херсонської міської ради та внутрішніми наказами підприємства, відповідно до яких, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача становить 173215,63 грн;
Однак відповідач заперечує проти нарахування зазначеної заборгованості, посилаючись на фактичне припинення споживання теплової енергії у зв`язку з відключенням приміщення від мереж централізованого опалення та належне вчинення дій, спрямованих на розірвання договору, що, на його думку, виключає наявність обов`язку щодо оплати послуг у спірний період;
За таких обставин, з урахуванням доводів сторін, суд апеляційної інстанції має надати правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи, зокрема щодо наявності чи відсутності у спірний період між сторонами договірних правовідносин, належності та правомірності відключення відповідача від мереж централізованого опалення, дотримання сторонами порядку припинення Договору № 515, а також вирішити питання щодо наявності правових підстав для нарахування та стягнення заявленої позивачем суми заборгованості.
Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).
За змістом положень статей 626, 627, 628 статті 11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1).
Відповідно до положень статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений договором або законом строк, а у разі якщо такий строк не визначений або пов`язаний із пред`явленням вимоги — боржник зобов`язаний виконати його у семиденний строк з моменту отримання відповідної вимоги, якщо інше не передбачено договором чи законом.
Згідно з приписами статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, визначених договором або законом, зокрема шляхом його належного виконання.
Правова природа спірних правовідносин відповідає договору про надання послуг у розумінні статей 901– 903 ЦК України, відповідно до яких виконавець зобов`язаний надати послугу, що споживається у процесі певної діяльності, а замовник — оплатити її у розмірі, строки та порядку, визначені договором, за умови фактичного надання такої послуги.
Водночас, згідно з пунктом 12 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач наділений правом у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, тоді як на виконавця покладається обов`язок забезпечувати безперервне, своєчасне та якісне надання відповідних послуг (пункт 1 частини 2 статті 8 цього Закону, частини 2, 3 статті 21).
Нормативне регулювання порядку надання послуг з постачання теплової енергії, зокрема Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, передбачають, що такі послуги надаються виключно на договірних засадах та упродовж опалювального періоду, а їх постачання має здійснюватися безперервно, крім випадків, визначених законом; при цьому навіть у разі відключення споживача від мереж централізованого опалення за ним може зберігатися обов`язок щодо оплати частки теплової енергії, необхідної для забезпечення загальнобудинкових потреб.
Разом із тим, як Правила надання послуг з централізованого опалення (постанова КМУ № 630), так і Порядок відключення, затверджений наказом Мінрегіону № 169 від 26.07.2019, визначають, що відключення споживача від мереж централізованого опалення можливе виключно за дотримання встановленої процедури, яка передбачає, зокрема, звернення до органу місцевого самоврядування, розгляд питання спеціально створеною комісією, отримання відповідного дозволу, розроблення проєктної документації, виконання робіт уповноваженими суб`єктами, належне повідомлення виконавця послуг та складання акта про відокремлення (відключення), підписаного усіма визначеними учасниками; при цьому самовільне відключення прямо забороняється.
Отже, із системного аналізу наведених норм вбачається, що припинення обов`язку споживача щодо оплати послуг з централізованого опалення пов`язується не лише з фактом фізичного відключення приміщення від мереж, а насамперед із дотриманням встановленого законом порядку такого відключення та належним оформленням відповідних правовідносин, включаючи вирішення питання щодо зміни або розірвання договору про надання послуг.
Судом встановлено, що ФОП Семенова Н.А. звернулась до Міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води із відповідною заявою про відокремлення (відключення) належного їй приміщення, розташованого за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 79, кв. 39. Зазначене підтверджується витягом з протоколу засідання комісії від 12.03.2020, яким заявниці було надано дозвіл на подальше відключення об`єкта від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (далі – Порядок), затверджений уповноваженим органом, встановлює імперативну та поетапну процедуру реалізації такого права споживача. Зокрема, після отримання витягу з протоколу комісії споживач зобов`язаний повідомити виконавця відповідної комунальної послуги про прийняте рішення щодо відключення, незалежно від того, чи планується виконання робіт виконавцем послуги або залученим суб`єктом господарювання.
Лише після дотримання зазначеної процедури та фактичного виконання робіт із відокремлення (відключення) складається акт про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який є належним документальним підтвердженням припинення підключення об`єкта до відповідних мереж.
Матеріалами справи встановлено, що ФОП Семеновою Н.А. надано копію акта від 13.03.2020, на який вона посилається також в суді апеляційної інстанції, як Акт про відключення належного їй приміщення. Вказаний документ містить підписи власника та представника суб`єкта господарювання – Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «ЦЕНТР», залученого до виконання робіт.
Однак системний аналіз змісту вказаного Акта свідчить про його суперечливість та невідповідність вимогам Порядку. Так, у тексті Акта зазначено, що відключення виконано на підставі листа Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «ЦЕНТР» № 248/11-21 від 30.11.2021, при цьому сам лист, на який посилається відповідач, датований значно пізніше ніж сам Акт. Більше того, із змісту зазначеного листа вбачається, що обстеження приміщення здійснювалося 29.11.2021, тобто майже через півтора року після дати складання акта.
Таким чином, наявні у справі документи містять внутрішні суперечності щодо часу проведення обстеження, підстав виконання робіт та моменту фактичного відключення об`єкта, що виключає можливість визнання такого акта належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні статей 76– 78 Господарського процесуального кодексу України.
Окрім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ФОП Семенова Н.А. повідомляла виконавця комунальної послуги про намір здійснити відключення у порядку, визначеному Порядком. Відсутність такого повідомлення свідчить про недотримання обов`язкової стадії адміністративно-технічної процедури відключення.
Колегія суддів також враховує, що Порядок передбачає альтернативні способи виконання робіт з відключення – як силами виконавця комунальної послуги, так і із залученням іншого суб`єкта господарювання. Водночас у будь-якому випадку обов`язковими є дотримання строків та послідовності дій, зокрема завчасне повідомлення та належна фіксація моменту виконання робіт.
Натомість у даній справі Витяг з протоколу комісії датовано 12.03.2020, а Акт про відокремлення – 13.03.2020, при цьому фактичні дії, на які посилається виконавець робіт, підтверджуються документом від 30.11.2021, що свідчить про істотний розрив у часі та виключає можливість ідентифікації єдиного безперервного процесу відключення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що ФОП Семеновою Н.А. не доведено належними та допустимими доказами факт правомірного відключення об`єкта від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Отже, колегія суддів не вбачає правових підстав вважати доведеним факт належного припинення договірних відносин між сторонами або припинення дії договору про надання житлово-комунальних послуг.
У зв`язку з цим, з огляду на встановлений факт надання виконавцем послуг з централізованого опалення, у споживача виник обов`язок щодо їх оплати у повному обсязі, незалежно від фактичного використання або суб`єктивної відмови від споживання відповідної послуги.
Водночас суд враховує спеціальний правовий режим, пов`язаний із тимчасовою окупацією частини території України, що вплинув на можливість належного надання та обліку послуг у відповідний період, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення вартості послуг за періоди, коли їх фактичне надання об`єктивно не могло бути забезпечене, а саме за березень 2022.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ФОП Семенова Н.В., як споживач комунальних послуг, порушила взяті на себе договірні зобов`язання перед Акціонерним товариством «ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ» як виконавцем послуг, зокрема в частині своєчасної, повної та остаточної оплати вартості фактично наданих послуг з централізованого опалення за спірний період.
Судом встановлено, що між сторонами існували договірні правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, які не були належним чином припинені у встановленому законом порядку. 
Надані відповідачем доводи в апеляційній скарзі щодо нібито припинення споживання послуг та відключення об`єкта від мереж централізованого опалення не підтверджені належними та допустимими доказами, що виключає можливість визнання факту припинення зобов`язань.
Згідно з приписами статей 525, 526, 530, 901, 903 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлені строки та відповідно до умов договору і вимог законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше прямо не передбачено договором або законом.
Водночас, у спірних правовідносинах виконавець послуг виконав свій обов`язок щодо постачання теплової енергії у спірний період, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі рахунками, актами наданих послуг, розрахунками обсягів споживання та тарифами, затвердженими уповноваженими органами.
Факт неналежного оформлення припинення користування послугами або відсутність фактичного споживання сам по собі не є підставою для звільнення споживача від обов`язку оплати вартості послуг, оскільки правовідносини з надання комунальних послуг носять договірний характер та передбачають обов`язок оплати у разі фактичного надання послуги виконавцем.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов укладеного договору, споживач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги у розмірі, визначеному на підставі затверджених тарифів та обсягів споживання, незалежно від суб`єктивного ставлення до факту користування послугою.
За таких обставин, ненадходження від ФОП Семенової Н.В. оплати за надані послуги у спірний період свідчить про порушення нею договірних зобов`язань та норм чинного законодавства у сфері житлово-комунальних послуг.
Відсутність своєчасної та повної оплати вартості фактично наданих послуг є підставою для застосування передбачених законом способів захисту порушеного права виконавця, зокрема шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Враховуючи вищевиклвдене, звертаючись з апеляційною скаргою апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Інші доводи апеляційної скарги судом враховані, але вони не впливають на висновок за результатом розгляду апеляційної скарги у цій справі.
Вимогами ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями ст.86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області 16.09.2025 у справі №916/2757/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни – без задоволення.
Розглянувши питання щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, за результатами апеляційного перегляду даної справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати на правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. При цьому за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 4 статті 129 ГПК України встановлено загальне правило розподілу судових витрат, відповідно до якого:
- у разі відмови в позові — судові витрати покладаються на позивача; 
- у разі задоволення позову — на відповідача; 
- у разі часткового задоволення — пропорційно розміру задоволених вимог. 
Крім того, відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України, суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу з урахуванням результатів розгляду справи, а також поданих сторонами доказів понесення таких витрат, їх розумності та співмірності.
Як убачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції — без змін.
За таких обставин апелянт фактично не досяг позитивного результату за наслідками апеляційного перегляду справи, що відповідно до наведених норм процесуального законодавства виключає можливість покладення на іншу сторону витрат на професійну правничу допомогу, понесених апелянтом.
З урахуванням викладеного, а також керуючись принципом розподілу судових витрат залежно від результатів розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області 16.09.2025 у справі №916/2757/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області 16.09.2025 у справі №916/2757/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенової Наталії Володимирівни – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.