ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 березня 2026 року	Справа №160/32696/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2025 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області) (далі – відповідач), у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №008822 від 22.10.2025, прийняту в.о. заступника начальника відділу управління нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дмитром Дяденчуком, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, та не організовував перевезення 11.09.2025, тому не мав відомостей про події, пов`язані із рейдової перевіркою. У зв`язку з цим після отримання інформації про складання акту рейдової перевірки винесення постанови застосування адміністративно-господарського штрафу вжив заходів для з`ясування у особи, якій він передав автомобіль у користування обставин, які відображені в оскаржуваній постанові, та в акті рейдової перевірки №ОАР №007140 від 11.09.2025. За інформацією ОСОБА_2 , який керував 11.09.2025 транспортним засобом, що на праві власності належить позивачу, він користувався автомобілем для своїх особистих потреб, послуг перевезення не надавав, при керуванні транспортним засобом мав при собі всі передбачені законодавством документи. З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що при експлуатації його транспортного засобу MERCEDES-BENZ 612D, д.н.з. НОМЕР_1 , не було допущено порушень Закону України «Про автомобільний транспорт», використання контрольних пристроїв (тахографів) автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, інших актів законодавства у сфері автомобільного транспорту тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 008822 від 22.10.2025 є необґрунтованою, безпідставною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Відповідачем застосовано адміністративно-господарський штраф до особи, яку згідно із законодавством не може бути притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме застосовано штраф до власника транспортного засобу, тоді як відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт (у разі якби таке порушення дійсно було б допущено) несе перевізник, а не власник транспортного засобу. Позивач вважає, що обов`язок мати при собі TTH, тахокарки, інші документи визначені ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» покладений законодавством саме на автомобільного перевізника, а не на власника транспортного засобу. Нез`ясування інспектором Укртрансбезпеки типу тахографа, яким обладнаний автотранспортний засіб позивача також свідчить про незаконність
та необґрунтованість постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №008822 від 22.10.2025, та необхідність її скасування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 (суддя Златін С.В.) провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідно до розпорядження №159д від 12.01.2026 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з призначенням судді Станіслава Златіна суддею іншого суду, на підставі Указу Президента України від 13.12.2025 №958/2025 призначено повторний розподіл адміністративної справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 матеріали адміністративної справи №160/32696/25 розподілено судді Голобутовському Р.З.
Відповідно до ч. 9 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 прийнято до провадження суддею Голобутовським Р.З. адміністративну справу №160/32696/25 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 01.12.2025, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначає, що статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Водій надав тахокарту від 04.09.2025, доказ чого міститься в матеріалах справи. Згідно приписів інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного аналоговим тахографом повинен мати при собі заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, проте водій не надав заповнену тахокарту за 11.09.2025. Факт відсутності документів на момент проведення рейдової перевірки є правовою підставою для застосування до перевізника адміністративно-господарського штрафу. Обов`язкова наявність товарно-транспортної накладної з єдиного для всіх учасників транспортного процесу документу, призначеного для обліку товарно- матеріальних цінностей на шляху їх переміщення розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та одного в документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, прямо передбачена положеннями статті 48 Закону №2344-II. До автомобільного перевізника спрямована вимога, щодо забезпечення документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. Формулювання «повинні мати і пред`являти», «надавати» вказує на обов`язковість цієї дії під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт. В контексті зазначеної справи, власника транспортного засобу слід вважати автомобільним перевізником і відповідно він несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт відсутності на момент проведення перевірки документів: визначених ст. 48 Закону №2344-III не спростовується матеріалами справи, що насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення. Адже, в момент проведення перевірки, водієм не було надано документів, які б підтверджували належне використання транспортного засобу особою відмінною від позивача. Такі документи також не було надано в момент розгляду справи, куди завчасно запрошувався позивач. Зазначено, що надавши іншій особі транспортний засіб на будь-якій правовій підставі, за винятком договору купівлі-продажу, власник, як раніше, несе відповідальність за предмет власності. На думку відповідача, доводи позивача вказують на умисні спроби уникнення відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та введення суду в оману.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 витребувано:
- у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) засвідчені належним чином копії документів на підтвердження придбання та оплати продукції, визначеної у відомості на відвантаження за 10.09.2025;
- у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) засвідчені належним чином копії документів на підтвердження реєстрації суб`єктом господарської діяльності, та реєстрації юридичних осіб, власником яких є ОСОБА_1 , штатного розпису вказаних юридичних осіб станом на 11.09.2025 із зазначенням ПІБ працівників, та Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ квартал 2025 року.
Копія ухвали від 05.02.2026 отримана представником позивача в системі електронний суд 12.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
На адресу ОСОБА_2 , вказану у договорі оренди транспортного засобу від 29.08.2025, направлено копію ухвали від 05.02.2026, проте до суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення про повернення.
Станом на день ухвалення судом рішення витребувані документи суду не надано.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 має на праві власності автомобіль MERCEDES-BENZ 612D, фургон ізотермічний, 1998 року випуску, дата реєстрації 29.04.2010, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті 11.09.2025 проводилась рейдова перевірка на а/д М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварин.
11.09.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті був зупинений транспортний засіб MERCEDES-BENZ 612D, фургон ізотермічний, 1998 року випуску, дата реєстрації 29.04.2010, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу були виявлені порушення, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інші визначені законодавством документи на вантаж, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»; відсутня заповнена тахокарта водія ОСОБА_2 за 11.09.2025, чим порушено вимоги наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010.
Відповідальність за вказане порушення передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону.
Інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт №007140 проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2025.
В акті містяться пояснення водія ОСОБА_2 про причину порушення наступного змісту: «рухався на авто для власних потреб, послуги перевезення не надавав».
На виконання вимог п.17 Порядку №1567 Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу позивача направлено повідомлення №84080/25/24-25 від 24.09.2025 про розгляд справи на підставі акту №007140 від 11.09.2025, в якому зазначалось про необхідність явки до Управління для розгляду справи на 22.10.2025.
Повідомлення направлено на електронну адресу позивача 29.09.2025.
22.10.2025 на виконання п. 19 Порядку №1567 в.о. заступника начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дяденчуком Д.В. було проведено розгляд акту та винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №008822, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.
В постанові зазначено, що штрафні санкції накладено за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №008822 від 22.10.2025 є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п. 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з п. 5 Порядку №1567 Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку.
Відповідно до п. 6 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки посадові особи мають право:
використовувати спеціалізовані автомобілі, на яких розміщений напис “Укртрансбезпека”;
використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР);
використовувати спеціальне обладнання, призначене для здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та їх блокування;
використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі;
використовувати пристрої для копіювання, сканування інформації, що свідчить про правопорушення;
здійснювати опитування водія та пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути;
здійснювати супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більш як 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу.
Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
У разі виявлення в ході рейдової перевірки порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових вантажів посадовою особою додатково складається акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів за формою згідно з додатком 3 або акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за формою згідно з додатком 4.
За наявності в діях автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 16 Порядку №1567 матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Згідно з п. 17 Порядку №1567 Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Пунктом 19 Порядку №1567 визначено, що за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник:
за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5;
за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт (відповідальність за які не передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”) виносить припис щодо усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - припис) за формою згідно з додатком 6;
за відсутності належного підтвердження порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт виносить постанову про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 7.
Згідно з п. 20 Порядку №1567 постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу, постанова про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та припис виносяться у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості). Постанова чи припис, складені в електронній формі, роздруковуються, зокрема у вигляді стрічки, за допомогою спеціальних технічних пристроїв із зазначенням відомостей, передбачених формами постанови та припису.
На підставі п. 21 Порядку №1567 копія постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, постанови про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт не пізніше ніж протягом трьох робочих днів після її винесення вручається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі під підпис або надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) чи на адресу електронної пошти (за наявності).
Відповідно до п. 22 Порядку №1567 постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу набирає чинності (законної сили) з дати, зазначеної в цій постанові (але не раніше дня доведення її копії до автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи).
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Частинами 14, 17, 18 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Відповідно до ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний в статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» перелік документів не є вичерпним.
У відповідності до акту №007140 від 11.09.2025, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті був зупинений транспортний засіб MERCEDES-BENZ 612D, фургон ізотермічний, 1998 року випуску, дата реєстрації 29.04.2010, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу були виявлені порушення, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інші визначені законодавством документи на вантаж, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»; відсутня заповнена тахокарта водія ОСОБА_2 за 11.09.2025, чим порушено вимоги наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010.
Відповідальність за вказане порушення передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону.
Щодо встановлення належного транспортного перевізника, суд зазначає наступне.
В позовній заяві позивач стверджує, що за інформацією від ОСОБА_2 , який керував 11.09.2025 транспортним засобом, що на праві власності належить позивачу, він користувався автомобілем для своїх особистих потреб, послуг перевезення не надавав, при керуванні транспортним засобом мав при собі всі передбачені законодавством документи.
До позовної заяви додано договір оренди транспортного засобу від 29.08.2025, укладеного між громадянином України ОСОБА_1 (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_2 (орендарем), за умовами якого орендодавець передає в строкове платне користування Орендареві для використання в господарській діяльності автомобіль, MERCEDES-BENZ 612D номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 (далі іменується «Автомобіль»). Додаткові відомості про Автомобіль містяться у технічному паспорті, що передається разом з Автомобілем. 
Пунктом 1.2 договору передбачено, що автомобіль, технічна документація на Автомобіль передаються Орендодавцем Орендарю в строк 3 дні, що оформлюється актом приймання-передачі, який підписують Сторони. Підписанням акта приймання-передачі Сторони підтверджують, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв в орендне користування Автомобіль. 
Відповідно до п. 5.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (у разі наявності) і нотаріального посвідчення.
Доказ нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу від 29.08.2025 суду не надано.
На обов`язковість вимоги додержання форми договору оренди транспортного засобу у виді нотаріального посвідчення вказує ст. 799 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
На підставі ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
В силу наведених норм Цивільного кодексу України правочин з оренди транспортного засобу, укладений між фізичними особами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Відповідна вимога міститься і в пункті 5.1 договору оренди транспортного засобу від 29.08.2025.
За змістом договору оренди транспортного засобу від 29.08.2025, такий договір є укладеним з моменту нотаріального посвідчення.
Суду не надано ані доказів нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу від 29.08.2025, ані доказів визнання його в судовому порядку дійсним.
В силу навенинх норм Цивільного кодексу України та встановлених договірних відносин між громадянином України ОСОБА_1 (орендодавець) та громадянином України ОСОБА_2 (орендарем), договір оренди транспортного засобу від 29.08.2025 фактично є неукладеним.
Недотримання вимоги з нотаріального посвідчення такого договору свідчить про його нікчемність в силу норм закону.
Нікчемність правочину не породжує правових наслідків за таким правочином.
Відтак, суд критично оцінює посилання позивача в позовній заяві на факт передачі транспортного засобу MERCEDES-BENZ 612D номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 в оренду громадянину України ОСОБА_2 , оскільки така передача не підтверджена документами, складеними у відповідності до вищенаведених норм законодавства.
Відтак, факту передачі в користування транспортного засобу MERCEDES-BENZ 612D номерний знак НОМЕР_5 , належному на праві власності ОСОБА_1 , громадянину України ОСОБА_2 , судом не встановлено.
Водночас судом встановлено, що відповідно до відомості на відвантаження за 10.09.2025, ОСОБА_2 здійснював перевезення великої кількості продукції виробників «Ваш Вибір», «Ласка мороженое», «Ласка П/Ф», «Ласунка», «Марко», «МХП».
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 20.05.2025 у справі №120/4525/23, що сам по собі договір лише засвідчує намір сторін, що його уклали, щодо використання транспортного засобу. Докази того, що такий договір був дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивач не надав. Позивач не надав документів, які б підтверджували виконання умов договору (наданих рахунків, доказів орендної плати тощо).
В даному випадку носієм доказової інформації щодо встановлених обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до визначених вище правил і процедур.
Своєю чергою, акт перевірки - це один з доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Цей документ є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, та наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.
Виходячи з правової позиції Верховного Суду, для встановлення автомобільного перевізника дослідженню підлягають первинні документи.
Враховуючи, що в акті №007140 від 11.09.2025 містяться пояснення водія ОСОБА_2 про причину порушення наступного змісту: «рухався на авто для власних потреб, послуги перевезення не надавав», у суду виникла необхідність отримання від ОСОБА_2 документів на підтвердження придбання та оплати продукції, визначеної у відомості на відвантаження за 10.09.2025.
У зв`язку з наведеним ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 витребувано:
- у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) засвідчені належним чином копії документів на підтвердження придбання та оплати продукції, визначеної у відомості на відвантаження за 10.09.2025;
- у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) засвідчені належним чином копії документів на підтвердження реєстрації суб`єктом господарської діяльності, та реєстрації юридичних осіб, власником яких є ОСОБА_1 , штатного розпису вказаних юридичних осіб станом на 11.09.2025 із зазначенням ПІБ працівників, та Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ квартал 2025 року.
Копія ухвали від 05.02.2026 отримана представником позивача в системі електронний суд 12.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
На адресу ОСОБА_2 , вказану у договорі оренди транспортного засобу від 29.08.2025, направлено копію ухвали від 05.02.2026, проте до суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення про повернення.
Відтак, ані позивач, ані ОСОБА_2 не скористались можливістю доведенню суду інформації, викладеної в позовній заяві про те, що ОСОБА_2 здійснював перевезення товару за власних потреб.
Отже, висновки встановлені в акті №007140 проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2025, не спростовані.
Водночас матеріалами справи підтверджено перебування у ОСОБА_1 на праві власності транспортного засобу MERCEDES-BENZ 612D номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , щодо якого встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Щодо суті встановленого порушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 20 жовтня 2010 р. за № 946/18241): Цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", «Про дорожній рух». 
Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів. Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). 
У цій Інструкції терміни вживаються у такому значенні: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом. 
Згідно п.3.3, п.3.6 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. 
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Відповідно до п. 6.1 Положення про робочий час та відпочинок водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. 
Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САА581926 маса ТЗ 3920 кг без навантаження, повна маса 5300 кг.
Перехідний період для впровадження системи цифрового тахографа відповідно до угоди ЄУТР розпочався 16.06.2006 і закінчувався 16.06.2010. Під час цього, періоду експлуатація транспортного засобу, на якому встановлений цифровий тахограф можлива без використання картки водія (згідно роздруківок). 
07.06.2010 обов`язковість використання та встановлення тахографів визначено також і для внутрішніх перевезень, а саме Міністерством транспорту та зв`язку України прийнято наказ №340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», відповідно до якого Державній службі України з безпеки на транспорті наказано забезпечити й здійснення перевірок дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим цим наказом; неухильне дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення заходів державного контролю на автомобільному транспорті та здійснення планових, позапланових і рейдових перевірок виключно в межах переліку питань, визначених Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567.
Відповідно до п. 1.2 - 1.4. це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. 
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ). 
Крім того, те, що Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 20.10.2010 за №946/18241) розроблена відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), означає, що зазначена Інструкція ґрунтується на міжнародних нормах і стандартах перевезень, а не те, що Інструкція застосовується лише щодо міжнародних перевезень. 
Відповідно до п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської Угоди, що стосується роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР). 
Згідно з положеннями п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: - забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; - своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; - використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; - має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; - у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); - у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. 
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Отже, положеннями ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність особистої картки водія до цифрового тахографа, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів. 
Судом встановлено, що водій надав тахокарту за 04.09.2025, доказ чого міститься в матеріалах справи. 
Згідно приписів Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного аналоговим тахографом повинен мати при собі заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, проте водій не надав заповнену тахокарту за 11.09.2025. 
Факт відсутності документів на момент проведення рейдової перевірки є правовою підставою для застосування до перевізника адміністративно-господарського штрафу.
Стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», надає визначення основних термінів, які вживаються у даному законі, зокрема: 
- автомобільний перевізник – це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 
вантажні перевезення – перевезення вантажів вантажними автомобілями. Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що перевезення на комерційній основі означають надання послуг, а перевезення за власний кошт – перевезення для власних потреб. 
Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі – Правила №363), наведені в цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні: 
- перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником. 
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з розділом 1 Правил №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, перевізник – фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. 
Товарно-транспортна документація – комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. 
Товарно-транспортна накладна – єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами. 
Транспортна послуга – перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом. 
Відповідно до пункту 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. 
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. 
У свою чергу, обов`язкова наявність товарно-транспортної накладної як єдиного для всіх учасників транспортного процесу документу, призначеного для обліку товарно матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та одного із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, прямо передбачена положеннями статті 48 Закону №2344- ІІІ.
Непред`явлення документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-III.
Непред`явлення товарно-транспортної накладної для приховування належного перевізника не може бути підставою для звільнення від встановленої відповідальності.
За наслідками розгляду справи судом не встановлено порушень законодавства як при складанні акту №007140 проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2025, так і при прийнятті постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №008822 від 22.10.2025.
Внаслідок викладеного, оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 139, 241, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області) (вул. Воскресенська, буд. 24, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський