Справа № 297/2344/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Павленка О. А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/670/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Павленка О. А. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.09.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 650 (шестисот п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 11050 (одинадцять тисяч п`ятдесят) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
Вилучені речі і документи, згідно переліку особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 13.07.2025, - повернуто ОСОБА_2 .
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005441Е від 13.07.2025 та постанови суду від 10.09.2025 вбачається, що 13.07.2025 о 09 год 10 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 187 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги на відстані близько 1850 метрів до державного кордону України на околиці населеного пункту Яноші (територія Велико-Бийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , який спільно з громадянином України ОСОБА_3 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску, у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Павленко О. А. просить постанову суду від 10.09.2025 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Стверджує, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, а під час складання щодо нього протоколу не було забезпечено йому захисника, чим порушено вимоги ст. 268 КУпАП. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 здійснював рух 
-2-

у бік державного кордону, а також дані про вилучення спорядження та речей, які могли б свідчити про підготовку до перетину державного кордону, не допитано жодного свідка, який би підтверджував факт домовленості ОСОБА_2 з іншими особами про спробу незаконного перетину державного кордону в складі групи осіб. Факт перебування особи у прикордонній смузі на певній відстані від лінії державного кордону не свідчить про наміри особи на незаконний перетин державного кордону. 
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення у за додатку «»Viber», що підтверджується довідкою про доставку повідомлення та за допомогою поштового відправлення. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення захисника-адвоката Павленка О. А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005441Е від 13.07.2025 встановлено, що 13.07.2025 о 09 год 10 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 187 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги на відстані близько 1850 метрів до державного кордону України на околиці населеного пункту Яноші (територія Велико-Бийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано 

-3-

громадянина України ОСОБА_2 , який спільно з громадянином України ОСОБА_3 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску, у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 13.07.2025 та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів ОСОБА_2 , від 13.07.2025. 
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 , вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби вищої категорії ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор Слободенюк Т. І. діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 , незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події і підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.
Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , оскаржував дії працівників прикордонної служби, які його затримали та склали протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, оскільки у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами. 
Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.
Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України 

-4-

будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 13.07.2025 о 09 год 10 хв ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 187 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району) у межах прикордонної смуги на відстані близько 1850 м до лінії державного кордону України. 
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 , під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовився від надання будь-яких пояснень та підпису протоколу.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було повідомлено про час та місце судового розгляду, а під час складання протоколу не було забезпечено захисника, що призвело до порушення його прав, апеляційний суд відхиляє як такі що не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, враховується те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі й протоколу про адміністративне затримання, працівниками державної прикордонної служби йому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та частиною першою ст. 268 КУпАП, якими він 

-5-

скористався відмовившись підписувати протокол складений щодо нього. При цьому, доказів про те що ОСОБА_2 потребував послуг захисника матеріали справи не містять, будь-які клопотання з цього приводу ним не заявлялися.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про намір ОСОБА_2 на перетин державного кордону поза пунктами пропуску, зокрема відсутність схеми із зазначенням конкретного місця вчинення правопорушення, маршруту руху порушника та лінії державного кордону, фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, а також відсутність відомостей про наявність у ОСОБА_2 знаряддя для перетину державного кордону та будь-яких речей, апеляційний суд визнає неспроможними і такі відхиляє, оскільки докази, які наявні в матеріалах справи є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Із цих підстав, як такі, що не знаходять свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мав наміру перетинати державний кордон України.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів у підтвердження того, що ОСОБА_2 перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону. У матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 , який є мешканцем Полтавської області, знаходився на напрямку прикордонного знаку № 187 на околиці н.п. Яноші (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), в межах прикордонної смуги на відстані 1850 метрів від лінії державного кордону України, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.
Вищевказане дає обґрунтовані підстави вважати, що ці доводи спрямовані на уникнення ОСОБА_2 відповідальності за вчинене ним правопорушення, оскільки не підтверджені належними доказами та є непереконливими, а відтак і не свідчать про те, що ОСОБА_2 перебував у місці затримання з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску. 
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.
При оцінці доводів про те, що матеріалах справи відсутні будь-які докази, у тому числі фото-, відео фіксації, які б підтверджували умисел ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для висновків про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

-6-
Із цих підстав, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що саме по собі перебування особи на певній відстані біля державного кордону, без інших доказів, не може свідчити про наміри особи на незнаний перетин державного кордону. 
Крім того, особу разом з якою було затримано ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_3 постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.09.2025 притягнуто до адміністративно відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, зазначена постанова набрала законної сили.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням того, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.
Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Павленка О. А. залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.09.2025 щодо ОСОБА_8 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя