РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/8201/25
Номер провадження 2-а/495/44/2026
12 січня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: 
головуючої судді Шевчук Ю.В., 
при секретарі судового засідання Кракатиці В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення та дій суб`єкта владних повноважень,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення та дій суб`єкта владних повноважень, у якому просив суд скасувати постанову № 9084 від 29.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яку винесено ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , і якою накладено на позивача штраф у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у сумі складає 17 000,00 грн.
Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 вересня 2025 року біля 14 години позивач мав намір виїхати на автомобілі до Молдови, через прикордонний загін «Старокозаче», Одеської області. Документи почав оглядати прикордонник, який через деякий час викликав працівників поліції, пояснивши при цьому, що мої документи (військовий квиток) знаходиться в неналежному стані.
Працівники поліції, які приїхали на службовому автомобілі запропонували позивачу їхати за ними до Білгород-Дністровського відділку поліції, однак приїхали до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його залишили, передавши працівникам Відповідача.
Будь-якого протоколу про адміністративне правопорушення за час утримання позивача у підвальному приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 на нього не складалося і про його права йому ніхто не роз`яснював.
Про те, що відносно позивача буде розглядатися адміністративний протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, йому не повідомляли.
Як зазначає позивач, на нього був здійснений психологічний тиск та порушено його право, передбачене ст. 271 КУпАП мати захисника, оскільки даною нормою передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.
Також під час провадження по адміністративній справі не було додержано вимоги ст. 63 Конституції України, відповідно якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.
Позивач вважає, що доказів, які підтверджували його провину в адміністративному правопорушенні, відповідно до ст. 251 КУПАП - не має.
Прибувши до місця свого проживання, позивач звернувся за правовою допомогою до адвокатської контори, де йому пояснили, що накладення штрафу здійснюється на підставі адміністративного протоколу та рішення керівника ТЦК та СП у вигляді постанови та допомогли йому скласти заяви до Відповідача з проханням надати копії адміністративного протоколу та постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.
16 жовтня 2025 року на адресу позивача надійшов лист від Відповідача (трекінг код 6760100306710), у якому знаходилася супровідна від 10.10.2025 р. (вих. № 9477) за підписом ТВО начальника Відповідача О.Бондаренко, копія адміністративного протоколу № 1253/2190 від 29.09.2025 та копія постанови № 9087 від 29.09.2025.
Із адміністративного протоколу № 1253/2190 від 29.09.2025, який складено діловодом групи документального забезпечення Відповідача ОСОБА_3 слідує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру «Оберіг» позивач ухилився від вчинення дій щодо виконання військового обов`язку, а саме: неприбуття вчасно за повісткою ТЦК та СП (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). В протоколі зазначено, що позивачу роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18 год. 29.09.2025 по АДРЕСА_1 . В протоколі також зазначено, мова оригіналу «від надання пояснень гр. ОСОБА_1 відмовився. Від підпису відмовився».
Із постанови № 9084 від 29.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яку винесено ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 слідує, мова оригіналу: «Згідно відомостей Єдиного державного реєстру... «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не проходження (відмова від проходження) ВЛК... Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - постановив накласти на громадянина ОСОБА_1 у розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у сумі складає 17000 грн.».
З даною постановою позивач категорично не згоден.
Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 1253/2190 від 29.09.2025, який складено діловодом групи документального забезпечення Відповідача ОСОБА_3 слідує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру «Оберіг» позивач ухилився від вчинення дій щодо виконання військового обов`язку, а саме: неприбуття вчасно за повісткою ТЦК та СП (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В той же час із постанови № 9084 від 29.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яку винесено ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 слідує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстр «Оберіг», в порушення вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовився від проходження ВЛК.
Посадовим особам Відповідача, оскільки в них знаходилися документи позивача, було достовірно відомо, що він знаходиться на військовому обліку за місцем свого проживання, тобто в ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 3-ї групи та має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тому відповідач, на думку позивача, мав за обов`язок закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення.
Процесуальна дії у суді
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Колесник І.В. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. 
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі з доданою позовною заявою та з додатками була отримана відповідачем, про що свідчить відповідна розписка.
Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстав, визначених ст. 205 КАС України, для відкладення розгляду справи немає.
Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Частинами 4 та 5 ст. 250 КАС України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, нормативно-правове обґрунтування та висновки суду
29.09.2025 діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол № 1253/2190 про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 . Як вбачається із змісту протоколу, згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ухилився від вчинення дій щодо виконання військового обов`язку, а саме не прибуття вчасно за повісткою ТЦК та СП (ст. 22 3У «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Також судом встановлено, що 29.09.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено у відношенні ОСОБА_1 постанову № 9084 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не проходження (відмова від проходження) ВЛК.
Згідно з довідкою до акта МСЕК серії 12 ААВ № 348433 від 02.06.2021 ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності, безтерміново. 
Згідно з довідкою № 4/4694 від 26.02.2025, виданою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особі з інвалідністю ІІІ групи на строк дії законних підстав.
Отже, діяння громадянина ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушника законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке вчинено в особливий період.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно з Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Статтею 65 Конституції України проголошено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, та тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаного. Тому в постанові про адміністративне правопорушення є необхідним посилання на порушення військовозобов`язаним вимог конкретної норми закону чи підзаконного акта.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 12 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У відповідності з положеннями ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених обставин, суд доходить висновку, що при притягненні позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлених законодавством вимог не дотримано.
Як вбачається із оскаржуваної постанови від 29.09.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, винесено постанову, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, за вчинене правопорушення на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17 000,00 гривень.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи с підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, яка регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до норм КУпАП справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення.
При цьому суд, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Згідно абзацу 1 частини 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Також абз. 3 ч. 3ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024.
Відповідно до п. 28 вказаного Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
Згідно з п. 31 Порядку, повістки мають право вручати, зокрема представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Відповідно до п. 36 Порядку, за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Пунктом 41 Порядку № 560 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Так, підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності повинен бути протокол про адміністративне правопорушення. 
Однак в оскаржуваній постанові жодного посилання на такий протокол не зазначено, напроти у провину ОСОБА_1 ставиться саме факт не проходження останнім військово-лікарської комісії, в той час як протокол у відношенні ОСОБА_1 складений через його неприбуття вчасно за повісткою ТЦК та СП.
Суд зазначає, що закон покладає саме на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.
З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 не доведений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до постанови № 9084, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідачем не надано.
За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.
Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст. 9 КУпАП обставин, оскаржувана постанова винесена без достатніх для того підстав, суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, а відтак, позов слід задовольнити та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2025 винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Щодо поновлення пропущеного строку для подання позовної заяви для оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Суд вважає, що позивач пропустив встановлений строк для оскарження постанови з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови разом з адміністративним протоколом отримав після двох звернень до відповідача 16.10.2025, доказів вручення або направлення відповідачем постанови № 9084 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 матеріали справи № 9084 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не містять.
Керуючись ст. 6-9, 77, 90, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 286, 295 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови № 9084 від 29.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення та дій суб`єкта владних повноважень - задовольнити.
Постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 № 9084 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 29.09.2025 про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування/ім`я сторін:
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).
Повний текст судового рішення складено 19.01.2026.

Суддя           Юлія ШЕВЧУК