Справа № 202/10347/25
Провадження № 1-кп/202/830/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра кримінальне провадження за № 12025042210001475 від 10.09.2025, у відношенні,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого середню освіту, не одруженого, на утримані нікого не маючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4  31.08.2025 не пізніше 20:17 год., знаходячись в Індустріальному районі міста Дніпра, знайшов банківську карту, емітовану в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_5 , яка є засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого на його ім`я ОСОБА_5 , яка обладнана вбудованим чипом-NFC для безконтактної оплати, яку потерпілий ОСОБА_5 втратив з власної необережності. 
Розуміючи те, що на рахунку вказаної вище банківської картки можуть бути грошові кошти, а безконтактна технологія проведення платежів дасть можливість здійснювати розрахунок вказаною банківською карткою без введення PIN-коду, у ОСОБА_4 привласнив вказаний офіційний документ з метою подальшого викрадення грошових коштів, які можуть бути на банківському рахунку НОМЕР_1 .
Крім цього 31.08.2025, ОСОБА_4 , у невстановлений час, але не пізніше ніж 20:17, маючи злочинний умисел на незаконне збагачення за рахунок чужих коштів зі знайденої та привласненої банківської картки яка є засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_1 , емітовану в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_5 , яка обладнана вбудованим чипом-NFC для безконтактної оплати за товар, належної ОСОБА_5 , визначивши об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти останнього, які знаходились на вищевказаній банківській картці, яка обладнана технологією безконтактних платежів «PayPass», з метою подальшого використання в особистих корисливих мотивах, розробив злочинний план вчинення кримінального правопорушення, а саме здійснення крадіжки грошових коштів наявних на вказаному банківському рахунку, шляхом здійснення декількох тотожних протиправних діянь у вигляді оплати товарів в приміщеннях різних магазинів із використанням банківської платіжної картки, на суми що не перевищують ліміти оплати, тобто такі що не потребують введення пін-коду.
Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свою протиправну діяльність, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, в умовах воєнного стану, таємно для оточуючих та потерпілого ОСОБА_5 , з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, у період часу з 20:17 31.08.2025 по 17:44 02.09.2025, здійснював розрахунки банківською карткою, яка є засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_1 , емітовану в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_5 , на загальну суму 5925 грн. 71 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 5 925 грн. 71 коп.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.
Прокурор в судовому засіданні підтримав проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку. 
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, та ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а винуватість доведеною. 
Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого та тяжкість і обставини скоєних злочинів, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів в межах санкцій ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При визначенні виду та розміру покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, серед яких злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, що згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним корисливим злочином, відповідальність за який передбачає у виді довготривалого позбавлення волі; дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, на утримані нікого не має, має постійне, зареєстроване місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить - щире каяття та беззаперечне визнання вини; а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Також судом приймається і те, що у потерпілої стороно відсутні претензії до обвинуваченого та не подано цивільний позов, оскільки ОСОБА_4 сплатив матеріальні збитки в сумі 6 000,00 грн., і на даний момент проходить військову службу в лавах ЗСУ. 
З урахуванням принципу індивідуалізації покарання та особи обвинуваченої, яка винуватість у вчинених злочинах визнала у повному обсязі, щиро розкаялася, суд вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.
Разом з тим, судом при визначенні остаточного покарання у виді позбавлення волі визнається можливим застосувати до обвинуваченої положення ст. 75, 76 КК України з урахуванням всіх обставин вчинення злочинів та особи обвинуваченої, а також наявності виключних декількох обставин, які пом`якшують покарання, зокрема і необхідності утримувати свого малолітнього сина, що у свою чергу стане неможливим при призначенні покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.
Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України, процесуальні витрати в рамках даного кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; 
-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме DVD-R диски, які знаходиться в матеріалах справи – залишити у матеріалах справи.
Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя          ОСОБА_1