ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/317/26	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/402/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 601/317/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2026 року, постановлену суддею Коротичем І.А., по справі ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Українське бюро кредитних історій” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” про визнання інформації в кредитній історії недостовірною, зобов`язати товариство вилучити інформацію з кредитної історії та стягнути моральну шкоду ,-

В С Т А Н О В И В: 
у лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у якому просить визнати інформацію в кредитній історії щодо заборгованості за договорами № 18092-03/2024, № 18194-03/2024, № 14995-03/2024, № 2493564, № 10002309357, № 00544-07/2020 - недостовірною; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити цю інформацію; стягнути з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2026 року матеріали цивільної справи № 601/317/26 (провадження № 2/601/416/26) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів, - направлено до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2026 року та постановити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що поширення недостовірної інформації в кредитній історії безпосередньо порушує право споживача на достовірну інформацію, що підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач — фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.
Кредитні договори, укладені позивачем, є споживчими кредитами, оскільки: кошти отримані для особистих потреб; договори укладені з фінансовими установами, які надають послуги споживчого кредитування.
Наявність судового рішення від 06.10.2025, яким відмовлено у стягненні боргу, підтверджує відсутність правомірної заборгованості, що, у свою чергу, доводить недостовірність інформації, яку поширюють відповідачі.  Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд до іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів», у якому просить визнати інформацію в кредитній історії щодо заборгованості за договорами № 18092-03/2024, № 18194-03/2024, № 14995-03/2024, № 2493564, № 10002309357, № 00544-07/2020 - недостовірною; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити цю інформацію; стягнути з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 
За даними, які зазначив ОСОБА_1 у позові, місцезнаходженням (юридичною адресою) відповідача ТОВ “Українське бюро кредитних історій” є вул. Б. Хмельницького, 32-В м. Київ, а відповідача ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” - вул. Симона Петлюри, 30 м. Київ.
Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва, суддя першої інстанції виходив з того, що дана категорія справи не підсудна Кременецькому районному суду Тернопільської області, оскільки місцезнаходження відповідача ТОВ “Українське бюро кредитних історій” є вул. Б. Хмельницького, 32-В м. Київ, а відповідача ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” - вул. Симона Петлюри, 30 м. Київ, а відтак розгляд цієї справи підсудний Шевченківському районному суду м. Києва.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи, а також узгоджується з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.
У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Критеріями даного виду підсудності, зокрема виступають: місце проживання (місцезнаходження) відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. 
За загальним правилом у відповідності до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст. 27, 184, 187 ЦПК України). Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).
Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про передачу даної справи на розгляд до Шевченківського районному суду м. Києва, тобто за місцем реєстрації відповідачів-юридичної особи, дотримавшись указаних положень процесуального закону щодо визначення саме територіальної підсудності.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим наявні підстави для застосування альтернативної підсудності, не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки зі змісту позовних вимог не убачається, що між сторонами виник спір на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів».
Положеннями ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Цей Закон не поширюється на, зокрема, договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. 
Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.
У постанові ВСУ від 18 липня 2012 року у справі № 6-79цс12 зроблено висновок про те, що договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктивного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. 
Отже, беручи до уваги наведене, суд першої інстанції правильно визначив, що позика не є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим указав на відсутність підстав для застосування правил альтернативної підсудності у даному випадку.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо підсудності цієї справи саме Кременецькому районному суду Тернопільської області, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником вимог процесуального закону. За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залиши без задоволення, а оспорювану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:           О.З. Костів 

М.В. Хома