ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 березня 2026 року справа №200/9967/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі № 200/9967/25 (головуючий суддя у І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати страхових виплат з 01 жовтня 2022 року та щодо невиплати заборгованості по страховим виплатам за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, з 01 жовтня 2022 року щомісячні страхові виплати йому не виплачуються з невідомих причин.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Волноваського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 14010/44780/3911/32 від 31 жовтня 2022 року «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати», якою затримано ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 01 жовтня 2022 року.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість із щомісячних страхових виплат за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Постановою Волноваського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 31 жовтня 2015 року № 14010/44780/3911/32 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» страхові виплати ОСОБА_1 були припинені з 01 жовтня 2022 року відповідно до пункту 6 частини першої статті 46, частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
З 01 жовтня 2022 року по серпень 2025 року потерпілий за продовженням раніше призначеної щомісячної страхової виплати до робочих органів Фонду соціального страхування України не звертався, а з 01 січня 2023 року до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про продовження раніше призначених страхових виплат.
11 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою № 127451 про продовження щомісячних страхових виплат до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Виплати потерпілому були поновлені з 01 жовтня 2022 року в розмірі 4461,57 грн. та проведено виплату коштів за вересень, жовтень, листопад 2025 року в розмірі 6428,64 грн. Виплата за грудень 2025 року здійснюється в січні 2026 року.
Відповідачем проведено розрахунок заборгованості зі щомісячних страхових виплат за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року. Виплата страхових виплат за минулий період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року в силу положень Бюджетного кодексу України виплачується за рахунок закріпленого законодавством бюджету, як джерела фінансування. Для фінансування заборгованості з страхових виплат у бюджеті Пенсійного фонду України на 2025 рік, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2025 року № 1152, за окремою бюджетною програмою для фінансування цих виплат не передбачено.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, особою, яка має право на страхові виплати, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Постановою Волноваського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 14010/44780/3911/32 від 31 жовтня 2022 року «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» затримано потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату в розмірі 4461,57 грн з 01 жовтня 2022 року. Причина затримання: пункт 6 частини першої статті 46, частина друга статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
11 вересня 2025 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення/перерахування/продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням).
Постановою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 1188756994/1188756994-2025-2 від 18 вересня 2025 року ОСОБА_1 продовжено щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого, у розмірі 4461,57 грн, термін виплати з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2054 року.
Відповідно до довідки про нараховані та фактично виплачені страхові виплати ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року страхові виплати позивачу не нараховувались та не виплачувались. У вересні 2025 року позивачу нараховано щомісячні страхові виплати у розмірі 191 658,39 грн, виплачено у розмірі 6428,64 грн.
Доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 спірних страхових виплат за період з 01 жовтня 2022 року по 31 серпня 2025 року відповідачем не надано.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов дійшов висновку, що припинення позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом.
Оцінка суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
З 01.01.2023 набув чинності Закон України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, частиною другою розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» якого припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
Отже, з 01.01.2023 (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України) повноваження управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях передані до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105).
Відповідно до частин першої та сьомої статті 30 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. 
Страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Згідно зі статтею 41 Закону 1105 страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду:
1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати (…).
Страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Страхові виплати здійснюються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк здійснення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого під час наступного огляду МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до уповноваженого органу управління. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України “Про оплату праці”.
На підставі статті 40 Закону № 1105 здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:
1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) у разі смерті отримувача страхових виплат;
7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;
8) в інших випадках, передбачених законом.
Аналізу статті 40 Закону № 1105 свідчить, що визначені законодавством підстави припинення виплат не є вичерпними. Проте, “інші випадки” для припинення виплати страхових внесків повинні також бути передбачені саме законом.
Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.
Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Таким чином, прийняті Кабінетом Міністрів України постанови від 01.10.2014 № 531 “Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, від 05.11.2014 № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”, від 07.11.2014 № 595 “Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства” так само, як і постанова правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 № 4-1 “Про затвердження Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є підзаконними нормативно-правовими актами та не можуть звужувати або скасовувати права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, внаслідок чого у сфері спірних правовідносин, які врегульовані нормами Закону № 1105, застосовуватись не можуть.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.08.2023 у справі № 200/619/21-а. 
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, припинення нарахування та виплати страхових виплат позивачу відбулось з 01 жовтня 2022 року на підставі частини першої пункту 6 статті 46 Закону № 1105-ХІV Волноваським відділенням УВД ФССУ в Донецькій області відповідно до пункту 1.12 розділу 1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №11 від 19 липня 2018 року «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» згідно рекомендацій Міністерства фінансів України, щодо проведення щомісячної верифікації страхових виплат. Однак, вказані підстави не передбачені вищенаведеними законодавчими приписами.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено протиправно та за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі № 200/9967/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі № 200/9967/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 30 березня 2026 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар