ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 293/1108/17
провадження № 51-4436км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_7 на вирок Житомирського апеляційного суду від 18 червня 2025 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015060310000408, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України(далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Черняхівський районний суд Житомирської області вироком від 20 липня 2022 року визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, та виправдав його у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа. 
Також суд вирішив питання, які стосуються процесуальних витрат, цивільного позову і речових доказів у кримінальному провадженні.
Орган досудового розслідування обвинувачував  ОСОБА_7 у внесенні ним як службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та у складанні завідомо неправдивих документів за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи директором КП «Черняхів-Добробут» та уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення, 27 березня 2015 року на вул. Театральній, 7 у смт Черняхів, склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 , відповідно до якого остання спалювала сміття на землях загального користування, чим порушила Правила благоустрою смт Черняхів. У зазначений протокол він вніс завідомо неправдиві відомості про те, що свідком правопорушення є ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_7 27 березня 2015 року склав завідомо неправдивий акт про те, що за участю ОСОБА_10 був складений акт стосовно того, що цього числа під час написання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_9 повідомлено щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення 03 квітня 2015 року о 09:00 у приміщенні Черняхівської селищної ради (далі - акт від 27 березня 2015 року).
Згідно з висновком експерта від 13 квітня 2016 року № 1/373 підпис від імені ОСОБА_10 у графі «Свідки правопорушення» у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_9 від 27 березня 2015 року та підпис від імені ОСОБА_10 біля друкованого тексту « ОСОБА_10 » в акті від 27 березня 2015 року, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2023 року вирок районного суду щодо  ОСОБА_7  залишив без змін.
Не погоджуючись з наведеним вище рішенням апеляційного суду прокурор, а також потерпіла ОСОБА_9 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами.
За результатами касаційного розгляду Верховний Суд постановою від 17 січня 2024 року задовольнив частково касаційні скарги прокурора й потерпілої та скасував ухвалу апеляційного суду від 02 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 і призначив новий розгляд справи в апеляційному суді.
Житомирський апеляційний суд 18 червня 2025 року за результатом розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора і представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 скасував вирок районного суду та ухвалив свій, за яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, і призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, із позбавленням права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування на строк 2 роки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішив суд і питання, які стосуються речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову у кримінальному провадженні. 
Вироком апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_7 , будучи директором КП «Черняхів-Добробут» та уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення, 27 березня 2015 року на АДРЕСА_2 склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_9 , відповідно до якого остання спалювала сміття на землях загального користування, чим порушила Правила благоустрою смт Черняхів. У зазначений протокол ОСОБА_7 вніс завідомо неправдиві відомості про те, що свідком правопорушення є ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_7 27 березня 2015 року склав завідомо неправдивий акт про те, що за участю громадянина ОСОБА_10 був складений акт про те, що цього числа під час написання протоколу про адміністративне правопорушення, громадянці ОСОБА_9 було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03 квітня 2015 року о 09:00 в приміщенні Черняхівської селищної ради.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За твердженням засудженого, апеляційний суд не звернув уваги на показання потерпілої щодо часу події, які суперечать показанням засудженого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .
Також наголошує, що потерпіла заперечувала факт спалювання сміття, однак це спростовується наявними у справі фотографіями.
На переконання ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції не конкретизував, у чому саме полягає суперечність його показань і свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_10 .
Звертає увагу на можливу заінтересованість потерпілої та свідка ОСОБА_10 у результатах розгляду справи.
ОСОБА_7 стверджує, що апеляційний суд не навів конкретних мотивів, з яких дійшов висновку про нелогічність і невідповідність його показань фактичним обставинам справи.
Стверджує про суперечливість висновків експертів та про те, що апеляційний суд не усунув цих суперечностей шляхом призначення повторної експертизи.
Наголошує, що вилучення оригіналів протоколу про адміністративне правопорушення та акта від 27 березня 2015 року відбулося у спосіб, не передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК).
Крім того, вказує, що протокол тимчасового доступу до речей і документів від 15 грудня 2015 року складений з грубим порушенням вимог процесуального закону, оскільки не заповнено всіх граф, не зазначено найменування та переліку вилучених документів, не вказано способу їх упакування та місця зберігання, відсутні відомості про додатки до протоколу.
На переконання засудженого, за принципом «плодів отруйного дерева» мають бути визнані недопустимими проведені у справі судово-почеркознавчі експертизи, оскільки їх висновки ґрунтуються на дослідженні недопустимих доказів.
Акцентує на недотриманні апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 , навівши відповідні пояснення, підтримав подану касаційну скаргу в повному обсязі. Захисник ОСОБА_6 , підтримав касаційну скаргу засудженого.
Прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_8 заперечили щодо задоволення касаційної скарги засудженого та просили вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що касаційну скаргу засудженого необхідно задовольнити частково з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За частиною 2 вказаної статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. 
Згідно з приписами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. 
У касаційній скарзі ОСОБА_7 наголошує, що апеляційний суд, ухвалюючи стосовно нього обвинувальний вирок, не провів повного повторного дослідження доказів та порушив принцип безпосередності їх дослідження.
Ці доводи касатора колегія суддів уважає слушнимиз огляду на таке. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, установивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності й надавши їм оцінку, дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КПК та виправдав його у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі безпосередньо досліджених показань: ОСОБА_7 ; потерпілої ОСОБА_9 ; свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також письмових доказів, серед яких: висновок експерта від 13 квітня 2016 року № 1/373; копія рішення виконкому Черняхівської селищної ради Житомирської області від 25 листопада 2010 року № 161 «Про утворення адмінкомісії»; висновок експерта від 28 листопада 2016 року № 1/3556; протоколи отримання зразків для експертизи від 19 жовтня 2016 року у ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_13 ; постанова від 03 квітня 2015 року № 6; протокол огляду предметів від 21 вересня 2017 року; висновок експерта від 28 вересня 2017 року № 19/8-4/229-СУ/17; протоколи отримання зразків для експертизи від 22 травня 2017 року у ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ; протокол про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. Її повідомлено про розгляд справи, проте від підписання протоколу вона відмовилася. Свідком правопорушення зазначено ОСОБА_10 та акт від 27 березня 2015 року, складений ОСОБА_13 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 повідомлена щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За наслідком судового розгляду, місцевий суд установив, що письмові та речові докази в сукупності й кожен окремо не спростовують показань ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про те, що свідком правопорушення, щодо якого ОСОБА_7 27 березня 2015 року склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 , є ОСОБА_10 , а також не спростовують показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 про усне повідомлення ОСОБА_9 ОСОБА_7 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Водночас суд, пославшись на положення п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК, статей 86, 159, 160 КПК визнав недопустимими протокол про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 , акт від 27 березня 2015 року і, враховуючи концепцію «плодів отруйного дерева», висновки експертів від 13 квітня, 28 листопада 2016 року та 28 вересня 2017 року № 1/373, № 1/3556, № 19/8-4/229-СЕ/17, відповідно. 
Не погодившись із цим вироком місцевого суду, прокурор та представник потерпілої, звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами. Зокрема, прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного виправдання, просив скасувати вирок суду й ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, із позбавленням права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування на строк 2 роки. 
Також прокурор просив повторно допитати ОСОБА_7 , потерпілу, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а також дослідити письмові докази, а саме ухвалу слідчого судді від 18 листопада 2015 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 13 грудня 2015 року з описом документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, протокол про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року, акт від 27 березня 2015 року, складений ОСОБА_13 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 повідомлена щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновки експертів від 13 квітня 2016 року № 1/373 та від 28 листопада 2016 року № 1/3556, постанову від 03 квітня 2015 року № 6 та протокол засідання адміністративної комісії при Черняхівській селищній раді від 03 квітня 2015 року.
Апеляційний суд задовольнив клопотання прокурора, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідків, зокрема оцінив показання свідка ОСОБА_13 надані нею у суді першої інстанції, і дослідив наведені вище письмові докази, окрім висновку експерта від 28 листопада 2016 року № 1/3556.
Так, постановляючи оскаржуваний вирок, апеляційний суд визнав показання ОСОБА_7 неправдивими та критично оцінив показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , з тих підстав, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи та суперечать показанням потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_10 , які узгоджуються між собою та з письмовими доказами, а саме висновками експертів, якими встановлено, що підписи ОСОБА_10 у протоколі про адміністративне правопорушення та акті від 27 березня 2015 року виконані не ОСОБА_10 , а іншою особою. 
За наслідком апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції скасував вирок місцевого суду і постановив свій вирок, за яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.
Однак наведені висновки апеляційного суду не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
За приписами ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли апеляційний суд установлює інші фактичні обставини справи, зокрема, які свідчать про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, цей принцип висуває більш суворі вимоги, оскільки в такому випадку висновок про винуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд, щоб переконатися, що особу не буде засуджено свавільно. У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Отже, у ситуації, коли апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника в частині неповноти судового розгляду та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка має здійснюватися шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час судового розгляду, з дотриманням вимог ст. 404 КПК, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо цих обставин, а невиконання цього обов`язку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до обвинувального акта зі зміненим обвинуваченням (т. 4, а. п. 45-49) ОСОБА_7 обвинувачувався у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складанні завідомо неправдивих документів, а саме у внесенні неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 про те, що свідком правопорушення є ОСОБА_10 , а також у складанні завідомо неправдивого акта про те, що за участю ОСОБА_10 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_9 було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи 03 квітня 2015 року о 09:00 у приміщенні Черняхівської селищної ради.
З рішення апеляційного суду вбачається, що, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, суд апеляційної інстанції, зазначив, що його винуватість доводиться дослідженими безпосередньо в суді апеляційної інстанції доказами, зокрема висновками експертів від 28 листопада 2016 року № 1/3556, відповідно до якого рукописні та цифрові написи, які розміщені на бланкових рядках у протоколі про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року, окрім рукописів, які читаються: «розділ IV п. 4.6. пп 9» виконані ОСОБА_7 . Підпис, який розміщений у протоколі про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року в графі «Особа, що склала протокол: Проценко» виконаний ОСОБА_7 . Підпис, який розміщений у протоколі про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року в графі «Свідки правопорушення:» під рукописним написом « ОСОБА_10 Театральна 8/1» виконаний, ймовірно, ОСОБА_12 . Підпис, який розміщений напроти прізвища « ОСОБА_7 » у акті від 27 березня 2015 року смт. Черняхів про те, що ОСОБА_9 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03 квітня 2015 року о 09:00 в приміщенні Черняхівської селищної ради виконаний ОСОБА_7 . Підпис, який розміщений навпроти прізвища: « ОСОБА_10 » у акті від 27 березня 2015 року смт. Черняхів про те, що ОСОБА_9 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03 квітня 2015 року о 09:00 в приміщенні Черняхівської селищної ради виконаний, ймовірно, ОСОБА_12 , та від 28 вересня 2017 року № 19/8-4/229-СЕ/17, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_10 в протоколі про адміністративне правопорушення від 27 березня 2015 року в графі «Свідки правопорушення», ймовірно, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_10 в акті від 27 березня 2015 року в графі « ОСОБА_10 », ймовірно, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.
Апеляційний суд, мотивуючи своє рішення посиланнями на наведені вище висновки експертів, не здійснив їх безпосереднього дослідження в судовому засіданні, чим порушив вимоги статей 23, 404 КПК. За таких обставин суд апеляційної інстанції використав зазначені висновки як докази, не перевіривши їх змісту та не надавши їм належної оцінки.
Зокрема, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 , апеляційний суд послався на висновок експерта від 28 вересня 2017 року № 19/8-4/229-СЕ/17, однак не врахував і не проаналізував його некатегоричний (ймовірнісний) характер, на що звертає увагу обвинувачений у касаційній скарзі.
Крім того, апеляційний суд не оцінив наведений висновок експерта у сукупності з іншими доказами у справі та не з`ясував, чи впливає його ймовірнісний характер на достовірність і доказове значення інших доказів, які були покладені в основу висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Отже, вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки його постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення.
Ураховуючи наявність указаних вище істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів, зважаючи на недопустимість вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, переваги одних доказів над іншими, позбавлена можливості перевірити інші доводи касаційної скарги ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ця скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, перевірити доводи прокурора та представника потерпілої, за наявності до того підстав, повторно дослідити докази і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам матеріального і кримінального процесуального законодавства. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Отже під час нового апеляційного перегляду суду необхідно вжити заходів, передбачених кримінальним процесуальним законом для своєчасного розгляду цього кримінального провадження, яке було розпочате у 2015 році.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Житомирського апеляційного суду від 18 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3