ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року
м. Київ

справа № 703/1666/22
провадження № 61-13533св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Пророка В. В.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року у складі судді Прилуцького В. О. та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року у складі колегії суддів Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Новікова О. М.,

у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання незаконним рішення та зобов`язання до вчинення певних дій.

Короткий зміст позовних вимог 

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, визнання незаконним рішення та зобов`язання до вчинення певних дій.

Позов мотивував тим, що 03 березня 2008 року він уклав із закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір № СSS0GA00000317, за умовами якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою 12 % річних на суму залишку за кредитом та терміном повернення боргу до 03 березня 2028 року. 04 березня 2008 року, з метою належного виконання кредитних зобов`язань, між його матір`ю ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № СSS0GA00000317.

До 2015 року включно позивач вчасно і в повному обсязі виконував взяті на себе кредитні зобов`язання перед відповідачем. Проте, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України у 2014 році та поглиблення економічної кризи в Україні, що проявилась, зокрема, у різкому здорожчанні долара США відносно національної валюти - гривні, призвело до об`єктивної неможливості виконувати зобов`язання за кредитним договором.

У зв`язку із цим, АТ КБ «ПриватБанк» у березні 2015 року звернулося до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 10 лютого 2016 року, що набрало законної сили 23 лютого 2016 року, стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32 173,04 дол. США (що еквівалентно 735 475,69 грн), штраф - 250 грн та судовий збір в сумі 3 654 грн.

13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», що набрав чинності 23 квітня 2021 року, яким доповнила розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII пунктом 7, що надавав позивачу право звернутись до АТ КБ «ПриватБанк» як позикодавця із заявою про реструктуризацію кредитного договору від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317.

На виконання положень вказаного закону, 14 липня 2021 року позивач на адресу АТ КБ «ПриватБанк» направив заяву про проведення реструктуризації кредитного договору.

Вказував, що 23 вересня 2021 року йому на номер мобільного телефону зателефонував працівник АТ КБ «ПриватБанк» і повідомив, що для продовження розгляду його заяви про реструктуризацію він має надати до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк» такі документи: копію власного паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про власні доходи та про склад сім`ї за місцем реєстрації його проживання. На виконання вказаного, позивач через відділення АТ КБ «ПриватБанк» в м. Сміла додатково подав зазначені документи.

Наприкінці жовтня 2021 року позивач отримав лист АТ КБ «ПриватБанк» від 12 жовтня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210923/101111, зі змісту якого відомо, що банк прийняв рішення про відмову у реструктуризації кредитного договору від 03 березня 2008 року. Зателефонувавши працівнику АТ КБ «ПриватБанк», який 23 вересня 2021 року просив позивача надати банківській установі додаткові документи для продовження вирішення питання про реструктуризацію, останній повідомив, що це проміжна відповідь банку, остаточне рішення по заяві про реструктуризацію буде прийнято банком пізніше, після того як Кабінетом Міністрів України буде розроблений конкретний механізм здійснення банками реструктуризації згідно вимог закону.

Не дочекавшись рішення АТ КБ «ПриватБанк» по суті щодо результатів розгляду заяви від 14 липня 2021 року, позивач 15 березня 2022 року на адресу Національного банку України направив заяву, в якій просив адресата посприяти йому в отриманні результатів розгляду АТ КБ «ПриватБанк» заяви про проведення реструктуризації.

У травні 2022 року позивач отримав відмову АТ КБ «ПриватБанк», що оформлена листом від 12 травня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220512/7953, щодо реструктуризації кредитного договору з підстав того, що позивач не надав необхідних для реструктуризації документів надання яких вимагав банк згідно із законодавством України, а саме: довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні; копії паспорта та ідентифікаційного номера/свідоцтва про народження щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про реєстрацію місця проживання особи щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про доходи за останні 6 місяців/звіт ФОП.

Вважаючи відмову АТ КБ «ПриватБанк» у проведенні реструктуризації кредитного договору протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав із позовною заявою.

Позивач просив суд:
- визнати неправомірною відмову АТ КБ «ПриватБанк», викладену у листах від 12 жовтня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210923/101111 та від 12 травня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220512/7953, щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»;
- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», на умовах та у відповідності до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»;
- вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 11 квітня 2023 року, яке Черкаський апеляційний суд постановою від 23 серпня 2023 року залишив без змін, позов задовольнив.

Визнав неправомірною відмову АТ КБ «ПриватБанк», викладену у листах від 12 жовтня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210923/101111 та від 12 травня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220512/7953, щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»;

Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», на умовах та у відповідності до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»;

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4 500 грн.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 1 984,80 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що у АТ КБ «ПриватБанк» не було підстав, передбачених підпунктом 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» для відмови ОСОБА_1 у здійснені реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317, згідно поданої ним заяви від 14 липня 2021 року. Норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2023 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 03 жовтня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

12 жовтня 2023 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2023 року зупинив виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 13 березня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 24 березня 2026 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Мартєв С. Ю., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в ухвалі Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 462/6368/21.
У касаційній скарзі зазначається, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили вимоги підпункту 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

На момент розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації боргу в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебували судові справи з приводу кредитного договору, а тому позивач не набув права на подання заяви до банку про реструктуризацію.

Суди при ухваленні рішення дослідили обставини справи не в повному обсязі.

Відповідач не порушував прав позивача, а тому підстав для звернення з даним позовом у ОСОБА_1 не має.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу за подання відзиву на касаційну скаргу у розмірі 3 500 грн.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що 03 березня 2008 року ОСОБА_1 як позичальник та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», уклали кредитний договір № СSS0GA00000317, згідно умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав йому кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою 12 % річних на суму залишку за кредитом та терміном повернення боргу до 03 березня 2028 року.

04 березня 2008 року, з метою належного виконання кредитних зобов`язань, ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір іпотеки № СSS0GA00000317, предметом якого є будинок в АДРЕСА_1 .

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 10 лютого 2016 року задовольнив позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року № СSS0GA00000317 в сумі 32 173,04 дол. США (що еквівалентно 735 475,69 грн), штраф - 250 грн та судовий збір в сумі 3 654 грн.

14 липня 2021 року ОСОБА_1 на адресу АТ КБ «ПриватБанк» направив заяву про проведення реструктуризації, в порядку пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, до якої були додані такі документи: два витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно ОСОБА_1 та майнового поручителя ОСОБА_2 , копія довідки квартального комітету від 09 липня 2021 року та копія договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 23 січня 2016 року, що підтверджується заявою та описом вкладення у цінний лист (а. с. 14-17).

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 через відділення АТ КБ «ПриватБанк» в м. Сміла Черкаської області додатково надав відповідачу такі документи: копію паспорта громадянина України та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданих на ім`я позивача, копію декларації платника єдиного податку ФОП від 09 червня 2021 року та копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні за № 3940 від 11 серпня 2021 року (а. с. 18-21).

Згідно із листом АТ КБ «ПриватБанк» від 12 жовтня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210923/101111, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у реструктуризації кредитного договору № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року з підстав ненадання необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось банком згідно з законодавством України (зокрема, Законом України «Про споживче кредитування») (а. с. 22).

15 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України із заявою, в якій просив адресата посприяти йому в отриманні результатів розгляду АТ КБ «ПриватБанк» заяви про проведення реструктуризації.

12 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 лист від 12 травня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220512/7953, яким відмовило йому у реструктуризації кредитного договору з підстав того, що він не надав необхідних для реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось банком згідно з законодавством України, а саме: довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні; копії паспорта та ідентифікаційного номера/свідоцтва про народження щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про реєстрацію місця проживання особи щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про доходи за останні 6 місяців/звіт ФОП.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-1X «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» передбачає реструктуризацію кредитів, укладених в іноземній валюті, забезпечення за якими виступає житлова нерухомість. Цей Закон набрав чинності 23 квітня 2021 року.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:
- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Згідно із підпунктом 4 пункту 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Отже, підпунктом 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено перелік документів, які додаються до заяви про реструктуризацію.

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. При цьому, нормами вказаного закону передбачено, що документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - надаються на вимогу кредитора.

Згідно із підпунктом 12 пункту 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації. Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

Отже, цим Законом на кредитора покладено обов`язок провести реструктуризацію заборгованості за договором про споживче кредитування у випадку подання позичальником відповідної заяви.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що 03 березня 2008 року ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - АТ КБ «ПриватБанк») уклали кредитний договір № CSS0GA00000317 на суму 30 000 дол. США під 12 % річних до 03 березня 2028 року.

04 березня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ОСОБА_2 та банком укладено іпотечний договір щодо будинку в АДРЕСА_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року із ОСОБА_1 стягнуто на користь банку заборгованість за цим договором.

14 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про реструктуризацію та подав документи; 23 вересня 2021 року надав додаткові документи.

Листами від 12 жовтня 2021 року та 12 травня 2022 року банк відмовив у реструктуризації через ненадання необхідних документів.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 надав всі документи, які передбачені підпунктом 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, заяву про проведення реструктуризації із зазначенням зареєстрованого місця проживання, яке є одночасно фактичним, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 та іпотекодавця ОСОБА_2 , копію довідки квартального комітету від 09 липня 2021 року, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 (іпотекодавець), разом з нею проживають племінниця ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 , які не є членами сім`ї в розумінні статті 64 ЖК України та договір дарування частини житлового будинку від 23 січня 2016 року, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 . 

Також, встановлено, що ОСОБА_1 до заяви від 23 вересня 2021 року, на вимогу працівника банку, долучив копію паспорта громадянина України та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію декларації платника єдиного податку - ФОП та копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні за № 3940 від 11 серпня 2021 року.

Враховуючи зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що під час звернення із заявою про проведення реструктуризації ОСОБА_1 дотримався всіх вимог, встановлених пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», а також надав передбачені цим положенням документи, тому його звернення підлягало розгляду банком із застосуванням передбаченого законом механізму обов`язкової реструктуризації.

За таких обставин прострочене грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», що виникло з кредитного договору від 03 березня 2008 року, підлягає обов`язковій реструктуризації на умовах, визначених зазначеним законом. Відповідно, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у задоволенні поданої заяви.

Доводи скаржника про те, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації боргу в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебували судові справи з приводу кредитного договору, а тому позивач не набув права на подання заяви до банку про реструктуризацію є безпідставними, оскільки положення підпункту 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не обмежує права споживача на звернення до банку із заявою про проведення реструктуризації в період перебування в провадженні суду справи за позовом банку про стягнення заборгованості із такого позичальника, а встановлює додатковий (збільшений) строк для подання відповідної заяви у такому випадку (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 209/800/22).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 465/4230/22 вказано, що з метою проведення реструктуризації зобов`язань позичальника за договором про споживчий кредит, передбаченої Законом України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23 квітня 2021 року, належним способом захисту прав позичальника є вимога про зобов`язання кредитора провести реструктуризацію кредитної заборгованості, який відповідає пункту 5 частини першої статті 16 ЦК України (примусове виконання обов`язку в натурі), змісту відповідного права, характеру його порушення чи невизнання, не потребує пред`явлення додаткових вимог.

Врахувавши чітко визначені у частині першій статті 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також відсутність підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги, передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України, Верховний Суд не встановив правових підстав оцінювати висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині, щодо якої відповідач не наводить відповідних доводів.

Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 753/25744/21.
Щодо судових витрат

У відзиві ОСОБА_1 , зокрема, просив стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час касаційного провадження в розмірі 3 500 грн. Ця заява була надіслана АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується квитанцією про доставку до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Відповідно до опису наданих послуг адвокат Петренко О. В. надав клієнту такі послуги: ознайомлення із матеріалами касаційної скарги та підготовка відзиву. Загальна вартість послуг адвоката становить 3 500 грн.

Враховуючи зазначене, наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене, Верховний Суд робить висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення- без змін та поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за подання відзиву на касаційну скаргу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн.

Поновити виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	А. І. Грушицький  	
Судді 	І. В. Литвиненко   С. Ю. Мартєв   Є. В. Петров   	
	В. В. Пророк