Справа №: 302/192/26 3/302/76/26 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(у повному обсязі)

16.03.2026 	селище Міжгір`я	

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Кривка В.П.,
з участю : секретарка судового засідання Липей В.В.,
захисниця особи, стосовно якої складено протокол, - адвокатка Гренджа В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 185-10 ч.1, 204-1 ч.1 КУпАП, за протоколами від 03.02.2026 серії ЗхРУ № 339928, № 339927, складені інспектором Державної прикордонної служби України НОМЕР_1 прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Жигулін І.І., стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, не судимого, паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 22.10.2020, виданого органом ДМС 2128, військовозобов`язаного, військовослужбовця (військовий квиток серія НОМЕР_3 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 26.04.2023), РНОКПП НОМЕР_4 , 

В С Т А Н О В И В:
Згідно з зазначеними протоколами 03.02.2026 о 19 год 50 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району Закарпатської області Хустського району на ок.н.п. Міжгір`я було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовців ДПС України, а саме під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, намагався здійснити обхід «Контрольного посту», тобто рухався вздовж річки в лісовому масиві і при затриманні чинив фізичний опір (втікав, не зупиняв рух на вимогу військовослужбовця ДПС старшого сержанта ОСОБА_2 , поводився зухвало, висловлювався нецензурно та чинив опір) у зв`язку з цим до нього було застосовано спеціальний засіб (кайданки), а також здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст.ст.23 ч.2, 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та вимоги ст.ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон України».
Ці дії ОСОБА_1 інспектор прикордонної служби кваліфікував за ст.ст.185-10 ч.1, 204-1 ч.1 КУпАП.
Постановою судді від 13.02.2026 року об`єднано матеріали справ про адміністративні правопорушення: - № 302/192/26, провадження № 3/302/76/26 за ст.185-10 ч.1 КУпАП; - № 302/193/26, провадження № 3/302/77/26 за ст.204-1 ч.1 КУпАП, стосовно гр. ОСОБА_1 в одне провадження і присвоєно номер об`єднаної справи № 302/192/26, провадження № 3/302/76/26.
ОСОБА_1 у судове засідання на розгляд справи не з`явився, про таке повідомлений належно на його особистий засіб зв`язку, що вбачається з довідки про доставку судової повістки у вигляді СМС-повідомлення в програмі «Діловодство суду».
Відповідно до положень статті 268 КУпАП, суддею постановлено розглянути справу без участі ОСОБА_1 з урахуванням здійснення захисту його прав та інтересів адвокаткою Гренджа В.Ю. 
Суд зазначає, що з огляду на практику, викладену в рішенні ЄСПЛ, зокрема у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п.41, від 03.04.2008 сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Захисниця-адвокатка Гренджа В.Ю. після дослідження доказів, доданих до зазначених протоколів, просила справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.185-10 ч.1 КУпАП та ст. 204-1 ч.1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, про що подала усно в судовому засіданні відповідне клопотання, яке обґрунтоване таким. 
ОСОБА_1 був зупинений військовими на одному із контрольних постів неподалік населеного пункту Міжгір`я. У процесі перевірки документів військовими особами виявилось, що ОСОБА_1 не мав відстрочки від військової служби, однак він вже перебував на військовій службі і оформляє документи для відстрочки від військової служби в порядку мобілізації в установленому порядку, а саме тому здійснював обхід контрольного поста. Захисниця акцентувала на тому, що ОСОБА_1 не мав наміру перейти кордон України поза межами пункту пропуску, бо такий знаходиться на значній відстані від селища Міжгір`я. У подальшому військовими особами, як в подальшому виявилось це були інспектори прикордонної служби, було безпідставно та незаконно складені адміністративні матеріали. ОСОБА_1 заперечує обставини, які викладені в протоколах, адже він перебував біля населеного пункту (селища) Міжгір`я, яке знаходиться на відстані 80 км. від кордону із Румунією та жодним чином не міг вчиняти адміністративне правопорушення пов`язане із спробою незаконного перетину кордону із Румунією, а лише мав намір уникнути перевірки військово-облікових документів. Зважаючи на вище викладене, захисник вважає, що стосовно ОСОБА_1 інспекторами прикордонної служби були неправомірно складені протоколи про адміністративні правопорушення, які не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами по справі, зокрема відсутні відеозаписи з нагрудних камер.
Суд констатує, що посадова особа, яка склала протоколи про адміністративне правопорушення не дотрималась положень статті 277 ч.2 КУпАП щодо доставки особи до суду для розгляду справи зазначеної категорії протягом доби у зв`язку з її затриманням. Адже протоколи складено і здійснено затримання особи 03.02.2026, а матеріали справи про адміністративні правопорушення подані в суд 12.02.2026.
Оцінивши зміст протоколів і подані в справу матеріали, суддя дійшов такого висновку.
ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення і протокол про адміністративне затримання, які були складені на контрольному посту інспектором прикордонної служби у зв`язку з невиконанням особою законних вимог працівників прикордонної служби щодо пред`явлення усіх документів, що посвідчують особу, а також за обставинами здійснення злісної непокори законним вимогам військовослужбовцям органу ДПС, тобто за ознаками статті 185-10 ч.1 КУпАП. У цих протоколах є відмітка, що ОСОБА_1 надав пояснення, що він не мав наміру незаконного перетину державного кордону України і під час адміністративного затримання чинив опір. Сторона захисту не надала належних доказів спростування цих обставин. Зокрема, особистих пояснень особи, стосовно якої було складено ці протоколи, письмових або особистих пояснень чи свідчень інших осіб, які б спростовували позицію ОСОБА_1 щодо обставин, які зазначені в протоколі серія ЗхРУ №339928 (складеного за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 185-10 ч.1 КУпАП). 
Натомість суд допитав за клопотання сторони захисту свідка ОСОБА_3 , військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_4 , який показав таке. 03.02.2026 він з військовослужбовцем зазначеного органу ОСОБА_4 перебували в наряді за наказом керівництва на контрольному пості, встановленому ДПС України на території населеного пункту села Сойми на околицях селища Міжгір`я спільно з нарядом військовослужбовців ДПС України та працівниками поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП у Закарпатській області. У темну пору доби біля 20 години вони дізнались про те, що прикордонники неподалік контрольного поста, що встановлений на автодорозі, біля лісового масиву і річки Ріка виявили громадянина, який не зупинився на вимогу працівників ДПС і був затриманий. Ним виявився місцевий мешканець Хустського району ОСОБА_1 , який поводив себе неадекватно, тобто втікав, виривався під час затримання, грубив і висловлювався нецензурно і до нього було застосовано кайданки на руки. Опісля інспектор ДПС І. Жигулін запросив їх як свідків підписати протоколи про адміністративні правопорушення і протокол адміністративного затримання, складених стосовно ОСОБА_1 . Опісля затриманого спільно з працівниками поліції було доставлено в ТЦК та СП для з`ясування питань перебування на військовому обліку та наявності/відсутності відстрочки від військової служби. Свідок ОСОБА_3 також показав, що він не був забезпечений нагрудною камерою, але таку камеру мав військовослужбовець ТЦК та СП ОСОБА_4 щодо застосування нагрудних камер і здійснення відеозаписів працівниками поліції та військовослужбовцями ДПС України пояснень надати не може.
В Україні діє воєнний стан на всій території відповідно до Указу Президента України від 15 квітня 2025 року № 235/2025. Запровадження воєнного стану пов`язане з частковим обмеження прав громадян, а саме щодо правил пересування, перебування і в`їзду на територію контрольованих прикордонних районів, зупинки фізичних осіб для перевірки документів працівниками поліції, спеціальними уповноваженими військовими нарядами, зокрема на блок-постах, контрольних постах. Отже, громадяни України, особи без громадянства, іноземці повинні дотримуватись зазначених обмежень та положень законів, бо таке відповідає чинному законодавству, та запровадженим умовам і обмеженням у період воєнного стану. Ці обмеження покладають обов`язок на фізичних осіб мати при собі належні документи і при необхідності та на законну вимогу чи розпорядження уповноважених законом осіб пред`являти документи для перевірки та ідентифікації особи, перевірки документів на транспортний засіб, вантаж, який перевозиться цим транспортом.
Стаття 185-10 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за таке: злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Суд дійшов переконання, що вчинення цього правопорушення ОСОБА_1 доведено посадовою особою змістом належно складених протоколів про адміністративне затримання та правопорушення, підтверджено письмовими поясненнями інспектора НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 , складеними у вигляді рапорту керівнику відділу прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Ці докази не спростовані стороною захисту достатніми і достовірними доказами. З пояснень і доводів захисниці, викладених під час судового засідання видно, що ОСОБА_1 дійсно затримувався у зазначених у протоколах місці, часі для перевірки документів, тобто неподалік обладнаного контрольного поста при в`їзді в АДРЕСА_2 і в подальшому був доставлений в приміщення ТЦК та СП. Доводи захисниці, що затримання ОСОБА_1 будо незаконним, суд відхиляє, бо таке спростовано матеріалами справи (протоколом про адміністративне правопорушення за статтею 185-10 ч.1 КУпАП, протоколом про адміністративне затримання, які підписані ОСОБА_1 без заперечення обставин затримання та будь-яких зауважень). Ці протоколи відповідають змісту положень КУпАП, підписані свідками, що підтверджено під час розгляду справи в суді.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 в учиненні ним правопорушення за ознаками статті 204-1 ч.1 КУпАП не доведена з огляду на таке обґрунтування цього висновку.
Стаття 204-1 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за таке : перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Постановою КМУ № 1194 від 03.08.1998 із змінами і доповненнями передбачено, що Хустський район Закарпатської області є контрольованим прикордонним районом.
Згідно з Положенням про прикордонний режим, затв. пост. КМУ № 1147 від 27.07.1998 (із змін. і доп.) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга – це ділянка місцевості завширшки 5 км.
Судом установлено за доказами, поданими посадовою особою, яка склала протокол, такі обставини щодо протоколу серії ЗхРУ № 339927.
Згідно із записами у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 204-1 ч.1 КУпАП, ОСОБА_1 надав пояснення, що не мав наміру перетинати кордон України.
До матеріалів справи додано довідку від 03.02.2026, складену офіцерами прикордонного розшукового відділу (з м.д.н.п. Яблунівка) ГОРВ Р. Нікітюк і ОСОБА_6 про результати затримання громадянина ОСОБА_1 на напрямку 207 прикордонного знаку загону «Яблунівка» за 72 км до державного кордону України з такою інформацією :
«За кілька днів до події ОСОБА_1 , у зв`язку з небажанням проживати в Україні в зв`язку із мобілізацією, а також тим, що він обліковується як «розшукуваний», вирішив знайти спосіб незаконного перетину кордону України в напрямку Республіки Польща. З цією метою проклав маршрут в мобільному додатку «Гугл Мапс» з селища Вишково до Респбубліки Румунія. 03.02.2026 був затриманий із своїм товаришем під часу руху з міста Львів на автомобілі марки «Шкода» в бік Закарпатської області. Прибувши в село Сойми, ОСОБА_1 попросив свого знайомого зупинитись на автодорозі сполученням Сойми – Міжгір`я і в подальшому вирішив обійти контрольний пост. Під час його руху спрацювала фотопастка і після цього ОСОБА_1 було затримано складом прикордонного наряду, який ніс службу на «Контрольному пості Сойми-Міжгір`я». Під час затримання зазначена особа не виконувала законних вимог, чинила опір і до неї було застосовано спецзасіб кайданки. Під проведення опитування ОСОБА_1 зізнався, що мав намір самостійно перетнути кордон України. Огляд телефону не виявив інформації, оскільки останній її видалив заздалегідь». 
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Суд критично оцінює зміст протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали з огляду на таке обґрунтування.
Зміст протоколу, по суті, не підтверджений достовірними, достатніми і належним доказами. Зокрема, відео- та/або звукозаписом фіксації обставин зазначеного правопорушення, надання ОСОБА_1 первинних пояснень, які б стверджували саме ці обставини, огляду документів, засобу зв`язку, оформлення матеріалів справи. Це правопорушення також не зафіксовані поясненнями безсторонніх свідків чи понятих, іншими доказами, які передбачені положеннями статті 251 КУпАП. На виконання постанови суду за задоволеним клопотанням сторони захисту про витребування з НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України інформації про відео- і звукозапис з нагрудних камер військовослужбовців прикордонної служби, які б підтверджували зміст вище зазначеної довідки від 03.02.2026, - зазначений орган ДПС України повідомив, що така інформація не збереглась і знищена за минуванням строку 15 діб з часу її створення відповідно до пункту 7 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 3640-АГ від 04.08.2025. Отже, керівництвом органу прикордонної служби не вжито заходів для зняття копії актуальної інформації для підтвердження змісту обставин в складеному протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 204-1 КУпАП. Натомість Інструкцією про порядок використання автоматичної фото- і відеотехніки під час виконання службових обов`язків посадовими і службовими особами ДПС, затвердженої наказом МВС № 244 від 04.04.2019 передбачено, що відеотехніка використовується в порядку, встановленому цією Інструкцією, уповноваженими особами ДПС з метою запобігання, виявлення або фіксування правопорушень та забезпечення публічної безпеки і правопорядку в пунктах пропуску, КП ВВ, у контрольованих прикордонних районах, і закріплюється на службових авто і форменному одязі. 
З обставин справи видно, що ОСОБА_1 перебував у контрольованому прикордонному Хустському районі на території Міжгірської селищної територіальної громади Закарпатської області з належним документом (мав при собі паспорт громадянина України), який додано до матеріалів справи саме інспектором прикордонної служби. Отже, документ особи, стосовно якої складено протокол, відповідав вимогам пункту 8 Положення про прикордонний режим. Натомість посадовою особою не зазначено у протоколі, які саме положення законодавства, яке регулює прикордонний режим, порушив ОСОБА_1 . Адже положення статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» передбачають:
- перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку;
- залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством;
- пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України;
- морські та річкові невійськові судна і військові кораблі перетинають державний кордон України відповідно до цього Закону, інших актів законодавства, а також правил, що видаються уповноваженими на те державними органами України і публікуються в установленому порядку;
- іноземні невійськові судна і військові кораблі, які зайшли в територіальне море або внутрішні води України з порушенням встановлених правил заходження в ці води, є порушниками режиму державного кордону (порушниками державного кордону України). Іноземні підводні човни та інші підводні транспортні засоби є порушниками державного кордону України і в тих випадках, коли вони перетинають державний кордон України в підводному положенні або перебувають у цьому положенні під час плавання та перебування в територіальному морі та внутрішніх водах України;
- повітряні судна перетинають державний кордон України у спеціально виділених повітряних коридорах відповідно до цього Закону, інших актів законодавства, а також правил, що видаються уповноваженими на те державними органами України і публікуються в установленому порядку. Переліт державного кордону України поза повітряними коридорами допускається тільки з дозволу уповноважених на те державних органів України;
- порушниками порядку перетинання державного кордону України у повітряному просторі (порушниками державного кордону України) є повітряні судна та інші літальні апарати, що перетнули державний кордон України без відповідного дозволу компетентних органів України або вчинили інші порушення правил перельоту через державний кордон України;
- порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку;
- не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин;
- під час надзвичайних ситуацій, зумовлених великими аваріями, катастрофами і стихійним лихом, аварійно-рятувальні формування перетинають державний кордон України для локалізації та ліквідації таких ситуацій у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України;
- пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України;
- пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.
Сторона захисту категорично заперечує порушення ОСОБА_1 законодавства, що регламентує прикордонний режим. Інформація, яка зазначена в довідці від 03.02.2026 офіцерів НОМЕР_1 прикордонного загону, не підтверджена жодним доказом. Отже, зазначена в цій довідці інформація не може слугувати доказом, бо документ є неналежним і не підтвердженим жодним іншим доказом у справі. Окрім цього, інформація, яка зазначена в довідці, по суті є надуманою, недостовірною і спотвореною. Адже вона містить посилання на те, що ОСОБА_1 мав намір потрапити в країну Республіку Польща і вирішив самостійно прокласти маршрут до Румунії за допомогою мобільного додатку. Підтвердження цієї інформації в справі не має. Зокрема, відсутній огляд особистого мобільного телефону, який належить особі, з фіксацією в протоколі чи в іншому документі. Сам ОСОБА_1 власноручно надав у протоколі письмове пояснення, за яким категорично заперечив саме обставини щодо наміру перетину державного кордону України.
Ця інформація повністю спростована обґрунтуваннями сторони захисту.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 як особа, яка взята на військовий облік і була раніше зарахована на військову службу і відбувала таку, станом на час складання протоколу, за відомостями з бази даних ДПС України «Опертаор-ЦСДМ», перебувала в розшуку. Ця обставину, а також те, що ОСОБА_1 обходив контрольний пункт ДПС з метою уникнути військової служби і не бути затриманим військовослужбовцями ТЦК та СП, сторона захисту не спростувала. Натомість ці обставини не підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 статті 204-1 КУпАП.
Отже, посадова особа порушила питання адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками статті 204-1 ч.1 КУпАП, які не підтверджені жодним належним, достовірним і допустимим доказом. Суд не встановив обставин реального здійснення порушення правил прикордонного режиму. Адже фіксації ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, не здійснено в установленому законом порядку. Таким чином у справу не подано належних, достовірних, достатніх і допустимих доказів для ствердження вини особи за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 204-1 ч.1 КУпАП, відповідно до положень статті 251 КУпАП. Ця норма передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Окрім цього, суд констатує, що селище Міжгір`я знаходиться на відстані більше 70-100 км від кордону України з Румунією та Угорщиною, близько 200 км від кордону з Республікою Польща. Натомість на території Міжгірської селищної громади та колишнього Міжгірського району Закарпатської області не має пропускних пунктів прикордонного режиму.
Суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не доведена за засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Натомість сторона захисту повністю своїми поясненнями, обґрунтуваннями та поданими доказами спростувала вчинення ним правопорушення, передбаченого статтею 204-1 ч.1 КУпАП.
Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 п.1 КУпАП, тобто закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 204-1 ч.1 КУпАП.
За вчинення правопорушення, передбаченого статтею 185-10 ч.1 КУпАП, ОСОБА_1 підлягає відповідальності.
Накладаючи стягнення за альтернативних видів, які передбачені санкцією цієї статті, суд зважає на таке.
ОСОБА_1 вперше вчинив це правопорушення. За обставинами, які зазначені в протоколі, дії ОСОБА_1 не потягнули за собою негативних наслідків, а саме пов`язаних з відмовою пред`явити документи під час перевірки на контрольному посту на першу вимогу уповноважених працівників прикордонної служби. Водночас встановлено, що ОСОБА_1 чинив опір під час затримання. Обтяжуючих обставин у справі не встановлено.
Отже, накладення стягнення у виді адміністративного арешту не відповідатиме обставинам справи і особі правопорушника, тобто є занадто суворим. Виправні роботи не можуть застосовуватися до особи, бо вона станом на час розгляду справи не працює, а відбуває військову службу. Суд вважає, що стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі за санкцією статті 185-10 ч.1 КУпАП є достатнім для притягнення винного до відповідальності. 
Судовий збір, передбачений ставкою згідно із законом «Про судовий збір», підлягає стягненню з ОСОБА_1 у користь держави, бо за статтею 5 цього закону він не звільняються в цій справі від сплати судового збору. 
Керуючись статтями 252, 280, 283-285, 247 п.1, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя 

П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 185-10 КУпАП, і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 1700 гривень.
Банківські реквізити для сплати штрафу: отримувач – ГУК у Зак.обл/Міжгірська ТГ/21081100, Код ЄДРПОУ – 37975895, Рахунок – UA208999980313020106000007423, Банк отримувач – Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету – 21081100. 
Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 204-1 ч.1 КУпАП, за відсутність в діях ОСОБА_1 ознак зазначеного правопорушення (недоведеністю вини).
Стягнути з ОСОБА_1 у користь держави судовий збір у розмірі 665 гривень 60 коп.
Банківські реквізити для сплати судового збору: Отримувач – ГУК у м. Київ/м. Київ/22030106, Код ЄДРПОУ – 37993783, Рахунок – UA908999980313111256000026001, Банк отримувач – Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету – 22030106. 
У разі несплати ОСОБА_1 штрафу добровільно в строк 15 днів з дня винесення цієї постанови, а в разі подання апеляційної скарги і залишення судом апеляційної інстанції постанови без змін – протягом 15 днів з дня винесення постанови судом апеляційної інстанції, - стягнути з ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в примусовому порядку в розмірі 3400 гривень.
Постанову може бути оскаржено в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги згідно з статтею 294 КУпАП.
Строк пред`явлення постанови до примусового виконання три місяці.
Постанова в повному обсязі складена 17.03.2026. 

Суддя: 	В. П. Кривка