Дата документу 11.02.2026 Справа № 336/9219/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/9219/24  Пр. № 22-ц/807/35/26 	Головуючий у 1-й інстанції Губанов Р.О.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 березня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (а.с.1-3), який в подальшому уточнив (а.с. 35-43) та в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 11000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., а всього 21000 грн. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що в березні 2023 року позивач знаходився відряджені в с. Дубовий Гай Новомиколаївський район Запорізької області. В березні 2023 року він познайомився з ОСОБА_2 і в них почались стосунки інтимного характеру. Їхні стосунки продовжувалися до листопада 2023 року. Після розірвання стосунків ОСОБА_2 почала позивача та його дружину переслідувати дзвінками і смс. Дані дзвінки та смс приходять у ночі. ОСОБА_2 в даних смс та дзвінках погрожує, розповсюджує неправдиву інформацію та скидає фото та відео. Стежить за його дружиною у всіх соціальних мережах. Зареєструвала дружину позивача на сайті знайомств. Постійно тероризує родину останнього. ОСОБА_2 вигадала не існуючу дитину яка начебто від ОСОБА_1 і в смс повідомила що народила у м. Львів, він звернувся до пологового будинку, де підтвердили той факт, що ОСОБА_2 у них не народжувала. ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями і її поведінка є неадекватною. Дане переслідування триває більше ніж півроку. На прохання закінчити переслідування ОСОБА_2 не реагує і продовжує свої злочині діяння. Позивач дуже переживає за свою родину оскільки дана особа може здійснити вбивство або інші дії які спричинять шкоду йому та його дружині. Для захисту родини ОСОБА_1 звернувся до ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області (Шевченківський район) з заявою про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за ст.182 КК України яке скоїла ОСОБА_2 , на даний час триває слідство. Даний моральний тиск та переслідування призвели до постійних сварок в родині позивача, які переросли в позов про розірвання шлюбу, який подала до Шевченківського районного суду м. Львова дружина ОСОБА_1 (Справа №466/6882/24). Для збереження своєї родини позивач змушений був звернутися до сімейного психолога та відновлення себе після переслідування відповідачки до особистого психолога. Завдяки переслідування з боку відповідачки він постійно знаходиться в нервовій напрузі переживання за родину.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Зарютіна П.В. (а.с.23). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.25-26) дану справу передано до Новомиколаївського районного суду Запорізької області за підсудністю.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Губанова Р.О. (а.с.32). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.44) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 березня 2025 року (а.с.157-158) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач  ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с.166-168) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (а.с.172). Ухвалою апеляційного суду (а.с.173) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду (а.с.176). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.177), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.178). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 21000,00 грн. – а.с.1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, перебування судді-доповідача у відпустці з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року (довідка а.с. 182).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача  ОСОБА_1  у цій справі підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з березня 2023 року до листопада 2023 року у сторін були стосунки інтимного характеру (що визнається обома сторонами).
08.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області (Шевченківський район), в якій просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за ст.182 КК України, щодо дії ОСОБА_2 (а.с.5).
Позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_4 2000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій №0.0.3515125111.1 від 09.03.2024, №0.0.3532910696.1 від 16.03.2024, №0.0.3548180141.1 від 23.03.2024, №0.0.3624561157.1 від 04.05.2024 року (а.с.6-9).
Також згідно з копіями квитанцій №2ЕАК-7МС2-В346-А7Х0 від 30.05.2024, №ХНХР-5Е3Е-6К0А-7АЕ5 від 14.06.2024, №К1ХС-СМВТ-З23С-331К від 16.08.2024. позивачем були перераховані 8500,00 грн. на рахунки НОМЕР_1 і 5169335101146799 (а.с.10-12).
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив з такого.
За приписами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно зі ст.ст.1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не надано у цій справі належних та допустимих доказів того, що відповідачкою завдано йому матеріальної і моральної шкоди. 
З долучених позивачем скріншотів із застосунку «Viber» достеменно неможливо встановити, що переписка велась сторонами, і що скріншоти зроблені з акаунту номеру телефону, яким користується позивач (далі акаунт позивача).
Навіть якщо припустити, що скріншот дійсно зроблений з акаунту позивача, найменування контакту «Олеся Понедилко» не може свідчити, що переписка здійснювалась саме ОСОБА_2 , а не будь-якою іншою особою. 
Скріншоти не містять номерів телефонів учасників переписки, тільки один з них містить дату - 30.07.2024, у решті зазначено «вчора» і «сьогодні», однак які дати незрозуміло.
З наданих копії платіжних інструкцій і квитанції неможливо встановити, за що саме позивачем були сплачені кошти ФОП ОСОБА_4 , кому і за що сплачена сума 8500,00 грн.
Саме по собі звернення позивача до ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області (Шевченківський район), не є доказом того, що відповідачкою щодо нього здійснювались дії наслідком яких йому була задана матеріальна чи моральна шкода. До того ж результати цього звернення суду не відомі. 
Окрім згаданих документів, інших доказів позивачем суду першої інстанції у цій справі не було надано. 
Суд в свою чергу відповідно до положень ч.7 ст.81 ЦПК України, не може збирати докази щодо предмета спору з власною ініціативи. 
З метою повноти, всебічності і об`єктивності розгляду цієї справи, задля сприянню реалізації сторонами їх прав, суд першої інстанції призначив її розгляд в загальному позовному провадженні, втім позивач в жодне засідання не з`явився ні під час підготовчого провадження ні під час розгляду справи по суті.
Враховуючи вказане, а також приймаючи до уваги відсутність достатніх та переконливих доказів на підтвердження розміру матеріальної та моральної шкоди, пред`явленої позивачем до стягнення, зважаючи на принципи змагальності сторін і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача у цій справі слід відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою. Ці доводи є такими, що фактично дублюють доводи позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лишеу виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та позивачем апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, встановлено, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. 
Окрім цього, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого ним судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 3028,00 грн. (а.с. 169) – належний розмір судового збору за апеляційну скаргу 1816,80 грн. (розрахунок: судовий збір за позов у суді першої інстанції 1211,20 грн. (а.с.38) * 150%/100%) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання позивача.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 11.02.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В. 	Поляков О.З.