Дата документу 17.03.2026 Справа № 335/11543/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/523/26 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Є.У.№ 335/11543/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Гончар М.С.,
Подліянової Г.С.,
секретар: Остащенко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Горб Юлії Вікторівни, заінтересована особа – Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті,
за апеляційними скаргами Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Горб Ю.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті.
Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі, АР Крим, помер його племінник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть ОСОБА_2 сталась внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час якої він отримав травми, несумісні із життям, про що заявник дізнався у березні 2025 р. Смерть племінника підтверджується документами, виданими на території, яка є тимчасово не підконтрольною державній владі України внаслідок окупації, а саме: свідоцтвом про смерть та медичним свідоцтвом про смерть. Проте, відповідно до вимог законодавства України вищезазначена документація на території України є недійсною, тому заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть племінника на території України. Просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та місцем смерті м. Сімферополь, АР Крим, Україна. 
Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську (наразі Дніпро), визнано датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та місце смерті – місто Сімферопіль, Автономна Республіка Крим, Україна.
Не погоджуючись з рішенням суду, Олександрівський ВДРАЦС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса), інтереси якого представляє адвокат Рудакова С.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність їм висновків суду, істотні порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та залишити заяву без розгляду. 
Вказує, що аналогічна заява ОСОБА_3 вже розглядалась у суді і постановою Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2025 року останньому відмовлено у встановлені факту смерті з підстав не надання належних, достатніх і допустимих доказів, які б безумовно свідчили про смерть ОСОБА_2 .. 
Вказаним судовим рішенням установлено, що ОСОБА_2 перебуває у розшуку за вчинення низки особливо тяжких злочинів і за оперативно-розшуковими даними продовжує свою злочинну діяльність і переховується від слідства і суду в країнах Західної Європи. Будь-яких нових доказів, крім тих, що досліджувались апеляційним судом у серпні 2025 року, при новому розгляді справи заявником суду не надано. 
Пояснення свідка ОСОБА_4 , який підтвердив факт смерті ОСОБА_2 внаслідок ДТП, що нібито сталася в м. Сімферополі, на думку апелянта, є неналежними доказами, оскільки допит свідка відбувся із суттєвими порушеннями норм процесуального права. Свідок давав пояснення поза приміщенням суду в режимі відео конференції, оскільки знаходився в Республіці Польща. 
Проте, як встановлено Дніпропетровською обласною прокуратурою, ОСОБА_4 з 16.08.2023 з України не виїздив, а отже не міг бути у грудні 2024 в Криму і перебувати у Польщі під час розгляду справи. 
Суд першої інстанції не дослідив особу свідка ОСОБА_4 , джерела його поінформованості, обставини отримання ним відомостей про події, а також реальність його перебування на тимчасово окупованій території та за кордоном. З матеріалів справи не вбачається, що суд з`ясовував, як саме свідок став відомий стороні заявника, чи мав він реальний доступ до подій у м. Сімферополі у грудні 2024, звідки він отримав інформацію (неофіційні телеграм-канали, треті особи, тощо), чи підтверджена його ідентичність під час відеоконференції поза межами суду лише за логіном у програмі «EasyCon», який в назві містить ідентифікаційні дані іншої особи. Суд не перевірив достовірність інформації про знаходження свідка у м. Варшава на момент допиту. 
Вважає, що у справі відсутні належні, достатні і допустимі докази, на підставі яких суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 помер саме внаслідок ДТП на тимчасово окупованій території України. Оскаржуване судове рішення також не містить посилання на такі докази.
Звертає увагу суду на те, що у ОСОБА_2 є рідний брат ОСОБА_5 , який не був залучений до участі у розгляді справи і з яким у заявника можливий спір про право, який має розглядатися в позовному провадженні. 
Вказані обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування оскаржуваного рішення із залишенням заяви без розгляду. 
21 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Горб Ю.В., в якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просить залишити без змін. Зазначає, що окрім лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 суду була надана фотографія із зображенням могили ОСОБА_2 із зазначенням дати народження та дати смерті (а.с.18-20), в судовому засіданні дослідженні оригінали документів, виданих на тимчасово окупованій території на підтвердження смерті ОСОБА_2 внаслідок ДТП, а також документи на підтвердження родинних зв`язків між заявником та ОСОБА_2 . З урахуванням ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» свідоцтво про смерть, видане органом окупаційної влади, є безспірним підтвердженням факту смерті зазначеної в свідоцтві особи при розгляді справи в судовому порядку. Доводи апелянта про неповне дослідження обставин справи з посиланням на перебування ОСОБА_2 у розшуку за кримінальним провадженням не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Жодного доказу на спростування висновку суду, який встановив факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території АР Крим, або доказів недостовірності наданих заявником документів, зокрема, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , виданого органом окупаційної влади, або свідоцтва про народження ОСОБА_2 , наявного в матеріалах справи, апелянтом не надано. Жодних заперечень проти задоволення заяви або сумнівів у справжності та достовірності поданих доказів з боку заінтересованої особи (апелянта) не виникало. Під час судового розгляду заінтересованою особою (апелянтом) клопотання про дослідження оригіналів поданих в копіях документів заявлено не було. За таких обставин необхідності дослідження в судовому засіданні оригіналів поданих в копіях документів не виникло і у суду, що ні в якій мірі не суперечить процесуальному законодавству.
До початку апеляційного розгляду справи в порядку ст. 363 ЦПК України до апеляційної скарги приєдналася Дніпропетровська обласна прокуратура, зазначивши що не була залучена до участі у розгляді справи, проте ухвалене у справі рішення впливає на права, свободи і інтереси та (або) обов`язки прокуратури. Зокрема, обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення у низці кримінальних проваджень, що перебувають на стадії досудового розслідування, а також на стадії судового розгляду в провадженні Соборного та Центрального районних судів м.Дніпра, а також Дніпровського районного суду Дніпропетровської обл. за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні у складі створених ним стійких злочинних об`єднань тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257 ч.ч.3,4, ст.187 ч.5, ст.186 ч.4, ст.189 ч.3, ст.289 ч.3 та ст.146 КК України. У всіх кримінальних провадженнях слідчим або судом оголошено розшук ОСОБА_2 , який переховується від органів досудового розслідування та суду, виїхав за межі України і за наявною оперативною інформацією УКР ГУНП в Дніпропетровській обл. переховується в країнах Західної Європи. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 і закриття у зв`язку з цим кримінальних проваджень унеможливить подальше здійснення оперативно-розшукових заходів з розшуку останнього,який переховується від органів досудового розслідування та суду, в тому числі із використанням можливостей НЦБ Інтерполу в Україні, що не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, із захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень та забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Відповідно до ст.3 ч.1 п.3 КПК України державне обвинувачення – процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. 
Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд, на думку прокуратури, вирішив питання про її права, свободи, обов`язки та охоронювані законом інтереси. 
В засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Інтереси заявника в суді апеляційної інстанції представляла адвокат Горб Ю.В.
Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі просив розглядати справу за відсутності його представника.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційні скарги і просив про їх задоволення, заперечення адвоката Горб Ю.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Оскаржуване рішення суду цим вимогам не відповідає.
Згідно з ч. 1-3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. 
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).
У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частина перша-друга статті 318 ЦПК України).
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.
Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 травня 2021 року у справі № 220/1582/20 та від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_2 (а.с.8,12), станом на червень 2021 року зареєстрованим місцем постійного проживання вказаних осіб є АДРЕСА_1 (а.с. 12 зворот) 
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано суду Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 08.02.2025 Симферопольським районним відділом ЗАЦС № 3 Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 170239910003106286018 від 24.12.2024,згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Дніпро, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі АР Крим (а.с. 16), а також корінець медичного свідоцтва про смерть (а.с.15). 
Як зазначено у Корінці медичного свідоцтва про смерть серії 21 № 9789-05 від 25.12.2024, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території, точна назва якого не зазначена, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі АР Крим, причина смерті: контузія мозку, перелам основи черепу, особа, що знаходилась в автомобілі та постраждала внаслідок дорожнього нещасного випадку (а.с. 15). 
Проте, із аналізу вказаних письмових доказів можна зробити висновок, що актовий запис про смерть ОСОБА_2 вчинено 24.12.2024, тобто на день раніше, ніж складено медичний висновок про смерть – 25.12.2025.
Крім того, на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано фотографії з місця поховання (а.с. 18–20), де на занедбаній могилі знаходить дерев`яний хрест з таблицею і надписом « ОСОБА_6 23.06.1997 – 24.12.2024), письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , надані адвокату Горб Ю. В. (а.с. 17). 
За клопотанням представника заявника судом в режимі відео конференції поза приміщенням судуза логіном у програмі «EasyCon», який в назві містить ідентифікаційні дані іншої особи, допитано ОСОБА_4 .. Свідок  надав пояснення про те, що був знайомий з ОСОБА_7 з 2019 року, спілкувався з ним у 2021 та у 2023 р.р. У грудні 2024 року за сімейними обставинами знаходився у м. Сімферополі, де зустрічався з ОСОБА_7 24.12.2024 із телеграм-каналів новин Сімферополя дізнався про ДТП, внаслідок якої загинуло двоє чоловіків. У морзі м. Сімферополя він впізнав тіло загиблого ОСОБА_8 тимчасово окупованої території свідок виїхав у січні 2025 року, зараз знаходиться у місті Варшава.
Судом першої інстанції також досліджувалась постанова Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2025, ЄУН 335/3555/25, провадження №22-ц/807/ 1403/25, якою скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2025 року та відмовлено ОСОБА_1 у встановленні факту смерті ОСОБА_2 (а.с.43-49).
Як зазначено у рішенні апеляційного суду, ОСОБА_9 з 2023 року перебуває у розшуку за вчинення низки особливо тяжких злочинів, за оперативно-розшуковими даними продовжує свою злочинну діяльність і переховується від слідства і суду в країнах Західної Європи. Надані заявником ОСОБА_1 письмові докази – свідоцтво про смерть і корінець медичного свідоцтва про смерть, а також фотознімок з могили, апеляційний суд визнав недостатніми та недостовірними, обґрунтувавши свої висновки у мотивувальній частині постанови. 
Надавши оцінку всім доказам, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими і достатніми та дійшов висновку про доведеність факту смерті ОСОБА_2 . 
Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ч. 1, 2, 3 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За вимогами ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ч. 1 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 90 ЦПК України показання свідка – це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.
Порядок допиту свідка визначений ст.230 ЦПК України, якою зокрема, передбачено, що головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги.
Текст присяги підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи.
Свідок, який не може прибути у судове засідання внаслідок хвороби, старості, інвалідності або з інших поважних причин, допитується судом у місці його проживання (перебування).
Відповідно до ч. 2 ст. 69, ч. 6 ст. 212 ЦПК України суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. Свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно у приміщенні суду.
Як видно із матеріалів справи, на порушення ч.2 ст.69, ч.6 ст.212, ст. 230 ЦПК України свідок ОСОБА_4 був допитаний поза межами суду за логіном у програмі «EasyCon», який в назві містить ідентифікаційні дані іншої особи. Свідок не був попереджений під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, текст присяги не підписував, присяга та розписка не приєднувались судом до справи.
Разом із тим, установивши, що свідок не може з`явитися у судове засідання, оскільки перебуває у Варшаві, суд не виконав вимоги ст.ст.498,499 ЦПК України, якими визначений порядок проведення окремих процесуальних дій, у тому числі і допит свідків, на території іншої держави.
Недотримання вимог ст. 212 ЦПК України щодо проведення відео конференції виключно з приміщення іншого суду, відсутність належного приведення свідка до присяги та встановлення його особи у розумінні ст. 230 ЦПК України, а також ігнорування спеціального порядку допиту особи, яка перебуває за кордоном, передбаченого ст. 498 ЦПК України, свідчать про порушення встановленої законом форми отримання доказу.
За таких обставин пояснення ОСОБА_4 , які суд поклав в основу свого висновку про доведеність факту смерті ОСОБА_2 , є недопустимим доказом у розумінні ст.78 ЦПК України, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Крім того, досліджуючи надані заявником докази на підтвердження заявлених вимог, суд не звернув уваги на висновки, викладені у постанові апеляційного суду від 12 серпня 2025, ЄУН 335/3555/25, провадження №22-ц/807/ 1403/25, якою скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2025 року та відмовлено ОСОБА_1 у встановленні факту смерті ОСОБА_2 (а.с.43-49).
У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_9 з 2023 року перебуває у розшуку за вчинення низки особливо тяжких злочинів, за оперативно-розшуковими даними продовжує свою злочинну діяльність і переховується від слідства і суду в країнах Західної Європи. Надані заявником ОСОБА_1 письмові докази – свідоцтво про смерть і корінець медичного свідоцтва про смерть, а також фотознімок з могили, апеляційний суд визнав недостатніми та недостовірними, обґрунтувавши свої висновки у мотивувальній частині постанови. 
Суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі Дніпропетровської обласної прокуратури, якою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення у низці кримінальних проваджень, що перебувають на стадії досудового розслідування, а також на стадії судового розгляду в провадженні місцевих судів м.Дніпро та Дніпропетровської обл. за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні у складі створених ним стійких злочинних об`єднань тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257 ч.ч.3,4, ст.187 ч.5, ст.186 ч.4, ст.189 ч.3, ст.289 ч.3 та ст.146 КК України. У всіх кримінальних провадженнях оголошено розшук ОСОБА_2 , який переховується від органів досудового розслідування та суду, виїхав за межі України і за наявною оперативною інформацією УКР ГУНП в Дніпропетровській обл. переховується в країнах Західної Європи. 
Проте, встановлення факту смерті ОСОБА_2 і закриття у зв`язку з цим кримінальних проваджень унеможливить подальше здійснення оперативно-розшукових заходів з розшуку останнього,який переховується від органів досудового розслідування та суду, в тому числі із використанням можливостей НЦБ Інтерполу в Україні, що не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, із захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень та забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи, обов`язки та охоронювані законом інтереси прокуратури, яка не була залучена до розгляду справи, що за змістом ст.376 ч.2 п.4 ЦПК України є безумовною підставою для су всування судового рішення . 
За таких обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового ппро відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 у встановлені факту смерті.
Вимоги апеляційної скарги РАЦСу про залишення заяви без розгляду не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які не свідчать про наявність спору про право між заявником і ОСОБА_5 , а тому задоволенню не піддягають.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Горб Юлії Вікторівни, заінтересована особа – Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 
Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.
Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар 

Г.С. Подліянова