ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2026 року	справа № 380/25244/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу в загальній сумі 24 890,11 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, перебуваючи на обліку в органах державної податкової служби, всупереч вимогам Податкового кодексу України, не виконав обов`язок щодо своєчасної та повної сплати самостійно визначених ним податкових зобов`язань. Зокрема, за результатами подання податкової декларації про майновий стан і доходи №9429282409 від 18.06.2025 року, за відповідачем утворилася заборгованість перед бюджетом, яка у встановлені законом строки погашена не була.
Згідно з розрахунком позивача, сума податкового боргу складається з: податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) у сумі 22 975,49 грн; військового збору (код платежу 11011001) у сумі 1 914,62 грн.
Позивач вказує, що на адресу відповідача у відповідності до ст. 59 Податкового кодексу України сформовано та надіслано податкову вимогу від 28.08.2025 № 0017503-1303-1301. Однак, незважаючи на вжиті заходи досудового врегулювання, вказана вимога залишена відповідачем без виконання, а заборгованість — непогашеною. Оскільки податковий борг є узгодженим, але не сплаченим у добровільному порядку, контролюючий орган, реалізуючи свої повноваження щодо забезпечення надходжень до бюджету, просить суд стягнути вказані кошти у примусовому порядку.
Ухвалою від 30 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет та ціну позову, судом визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
З метою дотримання принципу змагальності та забезпечення права відповідача на захист, копія ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою та доданими до неї документами була надіслана судом на адресу реєстрації місця проживання відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 .
Згідно з офіційними даними відстеження поштових відправлень АТ «Укрпошта» (штрихкодовий ідентифікатор R067078652834), встановлено, що судова кореспонденція прибула до об`єкта поштового зв`язку за місцем проживання відповідача 15.01.2026 року. Проте, у зв`язку з неотриманням відправлення адресатом, поштовий конверт 29.01.2026 року повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Суд зазначає, що відповідно до приписів частини 11 статті 126 та пункту 4 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, днем вручення судового рішення (у даному випадку — ухвали) вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про неможливість вручення або відмітки про закінчення терміну зберігання. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі та про встановлені судом строки для подання заяви по суті справи.
Правом на подання відзиву на позову заяву відповідач не скористався, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін або про наявність поважних причин несвоєчасної сплати податкового боргу до суду не надходило.
Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки матеріали справи містять достатньо документальних доказів для встановлення фактичних обставин та правової кваліфікації відносин, суд здійснює розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків та зборів. 
Судом встановлено, що 18 червня 2025 року відповідачем через засоби електронного зв`язку подано до Головного управління ДПС у Львівській області Податкову декларацію про майновий стан і доходи за реєстраційним номером № 9429282409. 
У вказаній декларації платник податків, реалізуючи свій обов`язок щодо самостійного декларування доходів, визначив суми податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до бюджету.
Згідно з Довідкою про податкову заборгованість № 10887/5/13-01-13-03 від 16.10.2025 року, виданою ГУ ДПС у Львівській області, станом на дату звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг у загальній сумі 24890,11 грн. Структура вказаної заборгованості складається з:
Податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) у розмірі 22 975,49 грн, з яких 22 306,30 грн — основний платіж за декларацією та 669,19 грн — штрафні (фінансові) санкції;
Військового збору (код платежу 11011001) у розмірі 1 914,62 грн, з яких 1 858,86 грн — основний платіж за декларацією та 55,76 грн — штрафні (фінансові) санкції.
Судом з`ясовано, що у зв`язку із несплатою узгоджених сум податкових зобов`язань у встановлені чинним законодавством строки, контролюючим органом на підставі статті 59 Податкового кодексу України було сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 28 серпня 2025 року № 0017503-1303-1301 на суму 24 890,11 грн.
Згідно з наявною у матеріалах справи Квитанцією про доставку документів в Електронний кабінет платника, вказана податкова вимога була доставлена відповідачу в електронній формі 28.08.2025 року о 14:26:05.
Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про виникнення у нього податкового боргу та про необхідність його погашення. 
Проте, як свідчать витяги з карток особових рахунків платника, станом на день розгляду справи вказана заборгованість залишається непогашеною, а відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували наявність боргу або підтверджували його оплату.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується положеннями Конституції України, Податкового кодексу України (далі — ПК України) та Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок має загальнодержавний характер, є безумовним і не залежить від суб`єктивного бажання чи волевиявлення платника податків. Податковий обов`язок виникає у платника з моменту настання обставин, з якими закон пов`язує сплату податку.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі — ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Суд акцентує увагу на тому, що подання відповідачем декларації № 9429282409 від 18.06.2025 року свідчить про добровільне та самостійне визначення ним обсягу своїх зобов`язань перед державою. 
Відповідно до принципу самодекларування, зафіксовані у звітності суми набувають статусу узгоджених грошових зобов`язань без необхідності прийняття контролюючим органом додаткових рішень про нарахування (податкових повідомлень-рішень).
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.
Невиконання платником податків цього законодавчого припису призводить до трансформації узгодженого грошового зобов`язання у податковий борг. 
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг — це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Оцінюючи процедуру примусового стягнення, суд зазначає, що за змістом статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності — шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Важливою передумовою реалізації права контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення боргу є дотримання процедури надіслання податкової вимоги. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Судом встановлено, що позивачем у повному обсязі дотримано вимоги ст. 59 ПК України: податкова вимога № 0017503-1303-1301 від 28.08.2025 була сформована та доставлена відповідачу через Електронний кабінет платника. 
Суд підкреслює, що згідно з абзацом третім пункту 42.4 статті 42 ПК України, документи, надіслані контролюючим органом в електронний кабінет, вважаються врученими платнику податків, якщо вони доставлені в електронний кабінет. 
Факт доставки підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 28.08.2025.
Оскільки з моменту надіслання вимоги минуло понад 30 календарних днів, передбачених п. 95.2 ст. 95 ПК України, а сума боргу не була погашена чи оскаржена в адміністративному або судовому порядку, у ГУ ДПС у Львівській області виникли законні підстави для звернення до суду.
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, не спростував розрахунок боргу та не надав жодних доказів (платіжних документів), які б свідчили про погашення заборгованості, суд вважає суму боргу у розмірі 24 890,11 грн (включаючи основний платіж та штрафні санкції) узгодженою, простроченою та такою, що підлягає примусовому стягненню до бюджету.
Суд також враховує принцип презумпції правомірності рішень та дій суб`єкта владних повноважень, який у даному випадку підкріплений належними і допустимими письмовіми доказами: картками особових рахунків платника, довідкою про борг та витягами з автоматизованих систем ДПС. 
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, оскільки факт наявності заборгованості підтверджений матеріалами справи, а процедура стягнення, передбачена ПК України, позивачем дотримана, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Львівській області є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позивач у справі звільнений від сплати судового збору в силу прямої вказівки закону, а будь-яких інших судових витрат, пов`язаних із залученням свідків або проведенням судових експертиз, Головним управлінням ДПС у Львівській області понесено не було, судові витрати у цій справі з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 24 890 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто) гривень 11 копійок.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до статей 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складений 24 лютого 2026 року.

Суддя Коморний О.І.