ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р. 	Справа № 440/846/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун) від 03.02.2026 по справі № 440/846/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд про: визнати протиправним рішення ГУПФ в Полтавській області від 16.12.2024 про неврахування повністю стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зокрема: стажу на посаді судді Машівського районного суду Полтавської області з 22.05.2006 по 05.11.2024, який становить 18 років 5 місяців 14 днів, стажу на посаді слідчого та старшого слідчого Машівського РВ УМВС України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2005 по 19.05.2006 загальною тривалістю 4 роки 8 місяців 2 дні, половину строку навчання з 05.08.1996 по 30.06.2000 у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті, що становить 1 рік 11 місяців 13 днів; зобов`язати ГУПФ в Полтавській області зарахувати стаж, що дає право ОСОБА_1 на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, стаж на посаді судді Машівського районного суду Полтавської області з 22.05.2006 по 05.11.2024, який становить 18 років 5 місяців 14 днів, стаж на посаді слідчого та старшого слідчого Машівського РВ УМВС України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2005 по 19.05.2006 загальною тривалістю 4 роки 8 місяців 2 дні, половину строку навчання з 05.08.1996 по 30.06.2000 у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті, що становить 1 рік 11 місяців 13 днів, в сукупності - більше 25 років; визнати протиправним рішення відповідача від 03.01.2025 про відмову у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% суддівської винагороди; зобов`язати ГУПФ в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 60% суддівської винагороди, починаючи з 06.11.2024, та провести виплати за вирахуванням виплачених сум.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів її роботи на посадах слідчого, судді та половини строку навчання у закладі вищої освіти. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді судді Машівського районного суду Полтавської області з 22.05.2006 по 05.11.2024, який становить 18 років 5 місяців 14 днів, період роботи на посаді слідчого та старшого слідчого Машівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2005 по 19.05.2006 загальною тривалістю 4 роки 8 місяців 2 дні, половину строку навчання з 05.08.1996 по 30.06.2000 у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті, що становить 1 рік 11 місяців 13 днів, та здійснити з 06.11.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 60% суддівської винагороди, за вирахуванням фактично виплачених сум. В решті вимог позов залишено без задоволення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. Повернуто ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету частину помилково сплаченого відповідно до платіжної інструкції №0.0.4147131516.1 від 21.01.2025 судового збору у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки не приймало рішення про призначення пенсії позивачці. Вказує, що заява позивачки про призначення пенсії від 09.12.2024 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатом якої прийняте відповідне рішення про призначення пенсії. Стверджує, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 50% від суддівської винагороди (100896,00 грн) згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області № 02/3776/24 від 08.11.2024, з урахуванням загального стажу, зарахованого по 05.11.2024, тривалістю 29 років 4 місяці 8 днів, з них стажу роботи на посаді судді – 17 років 9 місяців 15 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання з 06.11.2024 становить 50448,00 грн. До стажу роботи на посаді судді, обчисленого відповідно до вимог статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зараховано період роботи з 22.05.2006 по 05.11.2024 на посаді судді Машівського районного суду Полтавської області. Період навчання в Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті з 05.08.1996 по 30.06.2000, періоди служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого та старшого слідчого Машівського РВ УМВС України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2025 по 19.05.2006 не зараховано до стажу на посадах судді, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування зазначених періодів до стажу роботи на посаді судді, на підставі якого визначається відсоток розрахунку довічного грошового утримання від заробітку.
Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Андріївка Машівського району Полтавської області, Указом Президента України від 06.05.2006 № 350/2006 призначена строком на 5 років на посаду судді Машівського районного суду Полтавської області. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2011 № 3151-VI обрана суддею того ж суду безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 3214/0/15-24 від 05.11.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Машівського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Машівського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Суд з`ясував, що ОСОБА_1 вперше звернулася через Полтавське ОУПФ із заявою про призначенням пенсії від 09.12.2024, в якій просила призначити довічне грошове утримання.
ГУПФ в Полтавській області прийнято рішення № 163750031307 від 16.12.2024 про призначення довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням загального страхового стажу 27 років 11 місяців 23 дні, у тому числі стаж судді 17 років 08 місяців 10 днів, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 50%.
Не погодившись із правомірністю розрахунку пенсії без урахування стажу на посаді судді 25 років 29 днів до стажу судді у відставці, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів її роботи на посадах слідчого, судді та половини строку навчання у закладі вищої освіти.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді судді Машівського районного суду Полтавської області з 22.05.2006 по 05.11.2024, який становить 18 років 5 місяців 14 днів, період роботи на посаді слідчого та старшого слідчого Машівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2005 по 19.05.2006 загальною тривалістю 4 роки 8 місяців 2 дні, половину строку навчання з 05.08.1996 по 30.06.2000 у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті, що становить 1 рік 11 місяців 13 днів, та здійснити з 06.11.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 60% суддівської винагороди, за вирахуванням фактично виплачених сум.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх прав в частині формулювання вимоги щодо визнання протиправним рішення ГУПФ в Полтавській області від 03.01.2025, оскільки пенсійний орган не прийняв за результатами розгляду заяви 25.12.2024 жодного з рішень, яке може бути предметом судового оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі по тексту – Закон № 1402-VIII).
За приписами ч.1 ст.142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VI).
Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Статтею 137 Закону № 1402-VIII встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Системний аналіз частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
З урахуванням зазначеного, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17.
За матеріалами справи, рішенням Вищої ради правосуддя № 3214/0/15-24 від 05.11.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Машівського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Машівського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Мотивуючи своє рішення, рада взяла до уваги обставини того, що Указом Президента України від 06.05.2006 № 350/2006 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Машівського районного суду Полтавської області строком на п`ять років, а постановою Верховної Ради України від 17.03.2011 № 3151-VІ обрана на посаду судді Машівського районного суду Полтавської області безстроково. Станом на 05.11.2024 загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 25 років 29 днів. За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: акту про призначення, обрання на посаду судді, трудової книжки, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 18 років 5 місяців 29 днів; половина строку навчання у Донецькому державному університеті внутрішніх справ 1 рік 11 місяців 14 днів; періоди роботи на посадах слідчого, старшого слідчого Машівського районного відділу УМВС України в Полтавській області 4 роки 07 місяців 16 днів.
Однак, пенсійним органом не зараховано до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період навчання в Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті з 05.08.1996 по 30.06.2000, періоди служби в органах внутрішніх справ на посадах слідчого та старшого слідчого Машівського РВ УМВС України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2025 по 19.05.2006.
Колегія суддів звертає увагу, що на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді у травні 2006 року питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII «Про статус суддів» (далі по тексту – Закон № 2862-XII; у редакції, чинній на дату призначення ОСОБА_1 на посаду судді) та постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865.
Відповідно до ч.4 ст.43 Закону № 2862-XII (зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів»), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Враховуючи процитовані вище положення абзацу 2 частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зарахування періодів роботи позивачки на посадах слідчого, старшого слідчого Машівського районного відділу УМВС України в Полтавській області тривалістю 04 роки 07 місяців 16 днів.
Також, суд враховує, що абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865 установлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до послужного списку, копії диплому серії НОМЕР_1 від 01.07.2000, виданого Донецьким інститутом внутрішніх справ при Донецькому державному університеті, архівної довідки від 21.10.2024 № 6024/10-2024, виданої Донецьким державним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_1 з 02.08.1996 по 29.06.2000 навчалася за денною формою, де отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.
За цим, колегія суддів вважає, що половина строку навчання становить 1 рік 11 місяців 14 днів, яка також підлягає зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку.
Отже, до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає право на обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 18 років 5 місяців 29 днів; половина строку навчання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ 1 рік 11 місяців 14 днів; періоди роботи на посадах слідчого, старшого слідчого Машівського районного відділу УМВС України в Полтавській області 4 роки 07 місяців 16 днів.
У зв`язку з викладеним, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 25 років 29 днів, висновок про що додаткового підтверджується рішенням Вищої ради правосуддя № 3214/0/15-24 від 05.11.2024.
У постанові від 28.08.2023 у справі № 360/6255/21 Верховний Суд дійшов висновку про те, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді сукупно складає 25 років 29 днів, то позивачка має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 06.11.2024 у розмірі 60% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + (2% х 5 років понад 20 років, за які розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді).
Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова ГУПФ в Полтавській області щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів її роботи на посадах слідчого, судді та половини строку навчання у закладі вищої освіти, та щодо перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 60% суддівської винагороди, є протиправною.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання спірних періодів, у чинній на момент відставки позивачки редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, за приписами абзацу 4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачами по справі жодних належних доказів на підтвердження правомірності дій щодо відмови пенсійного органу, які є предметом оскарження, надано не було.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки буде визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів її роботи на посадах слідчого, судді та половини строку навчання у закладі вищої освіти, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді судді Машівського районного суду Полтавської області з 22.05.2006 по 05.11.2024, який становить 18 років 5 місяців 14 днів, період роботи на посаді слідчого та старшого слідчого Машівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з 01.08.2000 по 06.09.2004 та з 24.10.2005 по 19.05.2006 загальною тривалістю 4 роки 8 місяців 2 дні, половину строку навчання з 05.08.1996 по 30.06.2000 у Донецькому інституті внутрішніх справ при Донецькому державному університеті, що становить 1 рік 11 місяців 13 днів, та здійснити з 06.11.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 60% суддівської винагороди, за вирахуванням фактично виплачених сум.
При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 вперше звернулася через Полтавське ОУПФ із заявою про призначенням пенсії від 09.12.2024, в якій просила призначити довічне грошове утримання, та саме ГУПФ в Полтавській області прийнято рішення № 163750031307 від 16.12.2024 про призначення довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням загального страхового стажу 27 років 11 місяців 23 дні, у тому числі стаж судді 17 років 08 місяців 10 днів, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 50%.
Отже, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, спірні періоди, та здійснити з перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 60% суддівської винагороди, суд першої інстанції обрав спосіб захисту порушеного права позивачки, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту інтересів позивачки та встановлює спосіб відновлення її права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
За цим, доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не може бути належним відповідачем у даній справі, колегія суддів вважає безпідставними.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній апелянтом частині. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 по справі № 440/846/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло