Справа № 420/27417/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
Позивачка звернулась з позовною заявою до відповідачів, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії періодів роботи з 19.12.1984 року по 07.02.1985 року, з 28.03.1985 року по 30.01.1987 року, з 28.10.1987 року по 21.12.1988 року, з 01.11.1982 року по 15.01.1984 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії періоди з 19.12.1984 року по 07.02.1985 року, з 28.03.1985 року по 30.01.1987 року, з 28.10.1987 року по 21.12.1988 року, з 01.11.1982 року по 15.01.1984 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2025 року про призначення пенсії за віком. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що пенсійний орган протиправно не зарахував до її страхового стажу період роботи з 19.12.1984 року по 07.02.1985 року, з 28.03.1985 року по 30.01.1987 року, з 28.10.1987 року по 21.12.1988 року, з 01.11.1982 року по 15.01.1984 року Відомості щодо цього періоду наявні у трудовій книжці. Позовні вимоги просить задовольнити. 
ГУ ПФУ в Херсонській області подало відзив, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вказало, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області жодного рішення відносно заяви ОСОБА_1 не приймалося, натомість надано лист — роз`яснення № 2100-0304- 8/28241 від 17.07.2025 року, що має виключно інформаційний характер. Крім того, вказує, що відмовляючи у призначенні пенсії, орган Пенсійного фонду діяв обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з огляду на що, слід дійти до висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою Одеського ОАС від 01.12.2025 року залучено Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області до участі у справі другим відповідачем.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відзив не надало ухвалу про залучення їх в якості другого відповідача отримали 05.12.2025 року.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Судом встановлено наступне.
07.07.2025 року позивачка по досягненню звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Заяву за принципом екстериторіальності розподілено для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатами розгляду заяви Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення № 213050044260 від 14.07.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Так, до страхового стажу позивачки зараховано 20 років 8 місяців 23 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви, за доданими документами до страхового стажу не зараховано : 
періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 11.11.1982, оскільки не можливо прочитати назву підприємства на печатці титульної сторінки; 
період роботи з 01.11.1982 по 15.01.1984, оскільки не можливо визначити назву підприємства при прийнятті на роботу та на печатці при звільненні, наявне виправлення в наказі прийняття на роботу;
період роботи в російській РФСР з 19.12.1984 по 07.02.1985, з 28.03.1985 по 30.01.1987 та з 28.10.1987 по 21.12.1988, оскільки відсутні підтвердні документи про не зарахування в іншій державі даного стажу та не отримання від іншої держави пенсійних виплат відповідно до Постанови № 562 від 16.05.2025.
Позивачка вважає, що відмова у призначенні пенсії є протиправною.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон № 1788).
Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).
Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок).
Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердило Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 (далі – Інструкція).
Інструкцією зокрема передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 2.27 Інструкції передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому 
підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Дослідивши записи у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 суд встановив, що спірний трудовий період з 01.11.1982 року по 15.01.1984 року підтверджується відповідними записами.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.
Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.
Окрім того, відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.
Тобто, у разі виникнення сумнівів щодо правомірності видачі документів або наявності у них неточностей чи неповної інформації, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки таких документів та відповідно встановлення необхідної інформації, зокрема щодо трудового стажу осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії.
У цих спірних правовідносинах пенсійним органом не наведено обставин щодо здійснення ним заходів по встановленню інформації щодо спірного трудового періоду позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо періоду з 19.12.1984 року по 07.02.1985 року, з 28.03.1985 року по 30.01.1987 року, з 28.10.1987 року по 21.12.1988 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 №562 у разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
При цьому, не зазначення особою в заяві про призначення пенсії інформації про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди на переконання суду не може бути безумовною підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу та як наслідок позбавлення особи в отриманні пенсії. 
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивачки рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є неправомірним та підлягає скасуванню, а спірні періоди трудового стажу підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки із повторним розглядом заяви про призначення пенсії за віком.
Таким чином суд виходить за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України та скасовує рішення про відмову у призначенні пенсії із зобов`язанням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, розглянути повторно заяву про призначення пенсії та зарахуванням до страхового стажу спірних трудових періодів.
Суд зауважує, що зміна формулювання позовних вимог та вихід за їх межі необхідні для ефективного захисту прав позивачки. 
Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України та підлягає стягненню з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки саме цим суб`єктом владних повноважень неправильно обраховано страховий стаж позивачки та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №213050044260 від 14.07.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.07.2025 року із зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії періодів з 19.12.1984 року по 07.02.1985 року, з 28.03.1985 року по 30.01.1987 року, з 28.10.1987 року по 21.12.1988 року, з 01.11.1982 року по 15.01.1984 року.
У задоволені іншої частини позову відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов