Справа №295/8505/25
Категорія 38
2/295/754/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №4832564, за умовами якого відповідач отримав кошти в сумі 13 100 грн.; 05.10.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем укладено договір № 555157356881, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 5 000 грн.; 25.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір №77791127, сума позики становить 11 700 грн.; 06.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 103936942, сума кредиту становить 10 300 грн. У подальшому на підставі ряду укладених договорів відступлення прав вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги за вказаними вище кредитними договорами. 
У порушення умов договорів відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 рахується заборгованість за договором №4832564 від 19.09.2021 в сумі 76 561,12 грн., за договором №555157356881 від 05.10.2021 в сумі 12 808,40 грн., за договором №77791127 від 25.09.2021 в сумі 36 568,83 грн., за договором №103936942 від 06.09.2021 в сумі 66 148,21 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь та судові витрати.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 03.09.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача відзив на позовну заяву у визначений строк на адресу суду не надійшов.
За змістом ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
У наведений в ухвалі процесуальний строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Із урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Із матеріалів справи убачається, що 19.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №4832564, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 13 100 грн. (а.с. 40-44). За змістом договору, кредит надається строком на 30 днів, комісія за надання кредиту 917 грн., яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 3 458,40 грн., що нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.5.1, 1.5.2, 1.6 договору).
Пунктом 2.2.3 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору.
Розділ 2.3 договору допускав пролонгацію строку кредитування.
05.10.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем укладено договір позики №555157356881, відповідно до якого ОСОБА_1 на умовах строковості зворотності, платності отримав кредит в сумі 5 000 грн. на строк 30 календарних днів (а.с. 54-56). Сторони погодили тип процентної ставки – фіксована. Процента ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить: знижена процента ставка, фіксована 1,21% за день від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка, фіксована 2,60% за день від суми позики застосовується: у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови договору для застосування зниженої процентної ставки та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 част. 1 ст. 1048 ЦК України (п. 1.1.1 договору). Умовами договору передбачалось право позичальника звернутись до позикодавця з проханням про продовження строку надання позики та/або реструктуризації зобов`язань за договором (п. 6.15).
25.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №77791127 (а.с. 47). Сторони узгодили наступні умови договору: сума позики становить 11 700 грн., строк позики 30 днів, процентна (базова, фіксована) ставка 1,99% (п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору).
06.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №103936942, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 10 300 грн. строком на 30 днів (а.с. 33-37). Комісія за надання кредиту 566,50 грн. (п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом 1 946,70 грн., які нараховуються за ставкою 0,63% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).
Пунктом 2.2.3 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору.
Розділ 2.3 договору допускав пролонгацію строку кредитування.
29.12.2021 було укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило за плату на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №103936942 (а.с. 113-115, 116 зворот – 118).
13.01.2022 було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, на підставі якого ТОВ «Мілоан» відступило за плату на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №4832564 (а.с. 108-110, 111 зворот – 112, 119). 
22.02.2022 було укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило за плату на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за кредитним договором №77791127 (а.с. 102-104, 105 зворот – 107, 120).
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, на підставі якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу на користь ТОВ «Коллект Центр» належні первісному кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених у додатках №№1, 3 до цього договору, у тому числі за договорами №4832564, №77791127, №103936942 (а.с. 18-20, 121-123, 125-127). 
18.12.2023 було укладено договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило за плату на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №555157356881 (а.с. 96-98, 99 зворот-101, 24).
18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило шляхом продажу на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» належні первісному кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених у додатках №№1, 3 до цього договору, в тому числі за договорами №4832564, №77791127, №103936942 (а.с. 9-10, 14 зворот-17, 21-23). 
Загальний розмір заборгованості за договором №103936942 від 06.09.2021 становить 66 148,21 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 9 270,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 56 878,21 грн. (а.с. 18, 89).
Загальний розмір заборгованості за договором №4832564 від 19.09.2021 становить 76 561,12 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 790,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 63 854,12 грн., заборгованість за комісіями - 917,00 грн. (а.с. 19, 90).
Загальний розмір заборгованості за договором №77791127 від 25.09.2021 становить 36 568,83 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 700,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 24 866,91 грн., нараховані 3% річних - 1,92 грн. (а.с. 20, 91).
Загальний розмір заборгованості за договором №555157356881 від 05.10.2021 становить 12 808,40 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 5 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 7 808,40 грн. (а.с. 24, 95).
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином своїх зобов`язань, передбачених умовами кредитних договорів, по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договорами, виходячи з наступного.
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За умовами договору №4832564 від 19.09.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, за договором №77791127 від 25.09.2021 – 30 днів, за договором №555157356881 – 30 днів, за договором №103936942 – 30 днів.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що «припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19)….
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема, в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).
Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України».
У свою чергу, ТОВ «Факторинг Партнерс» не заявляло вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України за договорами №4832564 від 19.09.2021, №555157356881 від 05.10.2021 та №103936942 від 06.09.2021.
Таким чином за відсутності доказів повернення ОСОБА_1 кредитних коштів, отриманих ним на підставі договорів, а також доказів пролонгації строку кредитування за договорами, на переконання суду, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість: за договором №77791127 в сумі 18 686,82 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11 700 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 6 984,90 грн. (11 700*1,99%*30 = 6 984,90 грн.) та 3% річних в сумі 1,92 грн.; за договором №555157356881 в сумі 8 900 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 3 900 грн. (5 000*2,60%*30 = 3 900 грн.).
У свою чергу, за умовами договору №103936942 від 06.09.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів (до 06.10.2021). 
За умовами договору №4832564 від 19.09.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 19.10.2021.
При цьому, пунктом 2.3.1.2 кожного з цих кредитних договорів було передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожний раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість за тілом кредиту.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. договору.
Вираховуючи суму заборгованості за процентами, що підлягають стягненню з позичальника ОСОБА_1 , судом звернуто увагу на додані безпосередньо позивачем до позову відомості первісного кредитора ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, з яких убачається, що саме до 20.12.2021 року та 02.01.2022 року відповідно ТОВ «Мілоан» нараховувало проценти за користування кредитами за передбаченою пунктом 1.5.2 договорів №№ 103936942, 4832564 ставкою, а після того протягом наступних 60 днів за передбаченою пунктом 1.6 договорів ставкою (а.с. 73-74, 76-77). Зі згаданих розрахунків убачається, що позичальник користувався кредитними коштами (не погасив повністю тіло кредиту), а відтак відбулася пролонгація строку кредитування по кожному з кредитних договорів на 60 днів (п. 2.3.1.2 Договору).
Таким чином за відсутності доказів повернення ОСОБА_1 кредитних коштів, отриманих ним на підставі договорів, та пролонгації строків кредитування на 60 днів за кожним з договорів, на переконання суду, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №103936942 у сумі 39 728,71 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9 270 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 30 458,71 грн.; за договором №4832564 в сумі 51 802,12 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11 790 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 39 095,12 грн.
Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу/відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги не можуть вважатися належним доказом наявності такої заборгованості.

Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Павртнерс» заборгованості за комісією в розмірі 917 грн. за договором №4832564 про споживчий кредит, оскільки така вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та досліджених доказах по справі.
Керуючись положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22), в якій суд касаційної інстанції зауважив, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником). 
Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією за кредитним договором №4832564, укладеним із ТОВ «Мілоан», належить відмовити, оскільки за умовами кредитного договору така комісія встановлювалась позикодавцем саме за надання кредиту як фінансового інструменту (п. 1.5.1 договору).

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що 02 липня 2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. укладено договір №02-07/2024 про надання правової допомоги, за умовами якого (пункт 4.1) сторони визначили, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору (а.с. 28-29).
Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №347 від 01.05.2025 вартість наданих послуг становить 25 000 грн.: надання усної консультації (2 год.) – 4 000 грн., надання письмової консультації (1 год.) – 3 000 грн., складання позовної заяви (6 год.). – 18 000 грн. (а.с. 31). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 звертала увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір винагороди, узгоджений між стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вивчивши й дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обсяг й обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. є розумним та співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Однак, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню 15 503,12 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 502,19 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України суд
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договорами №4832564 від 19.09.2021, №555157356881 від 05.10.2021, №77791127 від 25.09.2021, №103936942 від 06.09.2021 в сумі 119 117,65 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір в сумі 1 502,19 грн., а також 15 503,12 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Дата складання повного судового рішення – 26.02.2026.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя