ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2465/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Трубаков Є.О.; 
від відповідача-1: Грачов О.А.; 
від відповідача-4: Муравська О.М.;
від відповідача-2: Костюченко Н.О.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Тех Рециклінг Груп" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 року у справі № 904/2465/21 (суддя Крижний О.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 8-10, кім. 212А, ідентифікаційний код 19435338) 
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані" (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 14, ідентифікаційний код 40655795)
відповідача-2: Компанії JACKTOWN UNIVERSAL LLP (61 Bridge Street, Kington, Herefordshire, United Kingdom, HR5 3DJ)
відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентон ЛТД" (49000, м. Дніпро, вул. Короленко, 3Б, кім. 904/1, ідентифікаційний код 39215552) 
відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Тех Рециклінг Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 59, каб. 348/1, ідентифікаційний код 41857697). 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Довер Груп" (49038, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, буд. 59, ідентифікаційний код 36532303) 
про визнання правочинів недійсними та витребування майна у власність, - 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 року у справі № 904/2465/21 задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" про забезпечення позову; накладено арешт на нерухоме майно:
- частину будівлі літ. А-9, загальною площею 12 610,1 м2, за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, 3Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1667454612101;
- частину будівлі літ. А-9, в тому числі на 1 поверсі нежитлове приміщення № 2 поз. 1, 2, 3, 4, 5, 6, нежитлове приміщення № 3 поз. 33, 35, 36, 37, 37а, 38, 39, 39а, 39б, 39в, 40, 65, 66, 67, 68, загальною площею 327,4 м2, за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, 3Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1665965512101;
- нежитлові приміщення: № 10 поз. 1-11 у прибудові літ. А'-І, загальною площею 77,7 м2 та № 11 поз. 1-15 у прибудові літ. А"-1, загальною площею 201,7 м2, загальною площею 279,4 м2, ґанки: літ. а-16, а-18, частина а-17, за адресою: м.Дніпро, вул. Короленка, 3Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1507408012101;
- нежитлову будівлю літ. А-2, загальною площею 892,5 м2, № 1-3 - огорожі, за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1504328712101 (2994/3000 частки нежитлової будівлі та 1/500 частки нежитлової будівлі);
- нежитлову будівлю механічна майстерня літ. В-1, площею 160,6 м2 ; під В-1 підвал; ґанок літ. в; вхід в підвал літ. в {1}; приямок літ. в {2}; приямок літ. в {3}, за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 98, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1507381212101 (2994/3000 частки будівлі та 1/500 частки будівлі);
- нежитлову будівлю літ. А-3, загальною площею 836,1 м2, за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 98, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1043708112101 (2994/3000 частки нежитлової будівлі та 1/500 частки нежитлової будівлі).
Зазначено, що:
- ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
- ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років – до 21.08.2028 року.
Стягувач: Приватне акціонерне товариство "Мода-Сервіс" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 8-10, кім. 212А, ідентифікаційний код 19435338)
Боржник-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Тех Рециклінг Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 59, каб. 348/1, ідентифікаційний код 41857697)
Боржник-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані" (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 14, ідентифікаційний код 40655795)
Боржник-3: Компанія JACKTOWN UNIVERSAL LLP (61 Bridge Street, Kington, Herefordshire, United Kingdom, HR5 3DJ)
В обґрунтування даної ухвали суд першої інстанції зазначив, що предметом позову у даній справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння у власність позивача, спірне нерухоме майно відчужувалось неодноразово. 
З огляду на предмет спору суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що існує ризик відчуження майна на користь інших осіб, відповідно, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Заявлений позивачем захід забезпечення позову суд вважав обґрунтованим та адекватним стосовно позовних вимог. 
Також суд першої інстанції послався на судову практику, викладену в постановах Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 року у справі № 910/16370/20, у постанові Великої палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2024 року у справі №754/5683/22.
Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ "Пром Тех Рециклінг Груп" оскаржило її в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуваною ухвалою порушено його права та інтереси, ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм права, без належного дослідження матеріалів справи та підлягає скасуванню.
Скаржник вказує, що:
- з Єдиного державного реєстру судових рішень ТОВ "Пром Тех Рециклінг Груп" дізналося, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2025 року його було залучено до участі у справі № 904/2456/21 в якості відповідача-4;
- апелянт повідомляє, що придбав нерухоме майно, на яке судом оскаржуваною ухвалою накладено арешт, на повторному електронному аукціоні з продажу майна ТОВ "Довер Груп" (ідентифікаційний код 36532303), яке увійшло до ліквідаційної маси банкрута в межах справи № 904/3102/23 про банкрутство, що підтверджується протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-20240503-24821, Актом №BRD001-UA-20240503-24821 про придбання майна на аукціоні від 07.06.2024 року, свідоцтвом про право власності від 12.06.2024 року, виданим приватним нотаріусом Бунякіною О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 971 та витягами з Державного реєстру речових прав, що додаються до апеляційної скарги.
Зазначає, що є добросовісним набувачем майна, оскільки станом на дату придбання вказаного майна на аукціоні жодних обтяжень щодо нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було.
Вважає, що ухвала суду належно не мотивована, оскільки суд першої інстанції обмежився лише доводами, викладеними у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову та посиланням на загальні норми Господарського процесуального кодексу України. 
Просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 року про забезпечення позову у справі № 904/2456/21; відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" про забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти наведених апелянтом доводів. Вказує, що суд з зазначених позивачем аргументів міг впевнитися у наявності реального спору між позивачем та ТОВ "Пром Тех Рециклінг Груп", наявності ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача.
Звертає увагу, що:
- спірне нерухоме майно відчужувалось щонайменше п`ять разів між юридичними особами-учасниками цього провадження;
- накладений Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду арешт від 30.03.2023 року у справі № 904/2465/21 було скасовано не через встановлену необґрунтованість заходу, а виключно на підставі частини першої статті 59 КУзПБ у межах справи про банкрутство ТОВ "Довер Груп" № 904/3102/23; після скасування арешту майно було продано;
- продаж майна єдиним неподільним лотом потенційно унеможливлює або ускладнює повернення спірного нерухомого майна через нібито добросовісність нового власника; подальший перепродаж може ще більше ускладнити захист прав позивача.
На думку позивача, наведені обставини в сукупності переконливо демонструють, що без збереження арешту існує реальна загроза чергового відчуження спірного майна до третіх осіб з метою унеможливлення повернення його законному власнику.
Позивач вважає, що баланс інтересів дотриманий: тимчасове обмеження права розпорядження майном є меншим тягарем, ніж ризик непоправної втрати позивачем свого майна у разі його подальшого відчуження у власність третіх осіб, а наведені скаржником доводи не можуть слугувати підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки питання встановлення добросовісності набувача є предметом розгляду спору по суті, а не на стадії забезпечення.
Просить ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 року про забезпечення позову у справі № 904/2456/21 залишити без змін.
Відповідачі -1-3 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів відзиви на апеляційну скаргу не надали.
Відповідно до частина третя статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представники відповідача-3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів в судове засідання не з`явились.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (частина перша статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
З матеріалів справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство "Мода-Сервіс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані", відповідача-2: JACKTOWN UNIVERSAL LLP, відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентон ЛТД" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування у власність нерухомого майна.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 року у справі № 904/2465/21 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2022 року вказане рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.04.2025 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" задоволено частково, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2022 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 року у справі № 904/2465/21 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2025 (суддя Крижний О.М.) прийнято справу 904/2465/21 до свого провадження; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2025 року заяву Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" про зміну предмету позову прийнято до розгляду; залучено до участі у справі у якості відповідача-4 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром Тех Рециклінг Груп" та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Довер Груп".
Від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просив накласти арешт на нерухоме майно:
- частину будівлі літ. А-9, загальною площею 12 610,1 м2, за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, 3Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1667454612101;
- частину будівлі літ. А-9, в тому числі на 1 поверсі нежитлове приміщення № 2 поз. 1, 2, 3, 4, 5, 6, нежитлове приміщення № 3 поз. 33 ,35, 36, 37, 37а, 38, 39, 39а, 39б, 39 в, 40, 65, 66, 67, 68, загальною площею 327,4 м2, за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, 3Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1665965512101;
- нежитлові приміщення: № 10 поз. 1-11 у прибудові літ. А'-І, загальною площею 77,7 м2 та № 11 поз. 1-15 у прибудові літ. А"-1, загальною площею 201,7 м2, загальною площею 279,4 м2, ґанки: літ. а-16, а-18, частина а-17, за адресою: м.Дніпро, вул. Короленка, 3Б , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1507408012101;
- нежитлову будівлю літ. А-2, загальною площею 892,5 м2, № 1-3 - огорожі, за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1504328712101 (2994/3000 частки нежитлової будівлі та 1/500 частки нежитлової будівлі);
- нежитлову будівлю механічна майстерня літ. В-1, площею 160,6 м2 ; під В-1 підвал; ґанок літ. в; вхід в підвал літ. в - {1}; приямок літ. в {2}; приямок літ. в {3}, за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 98 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1507381212101 (2994/3000 частки будівлі та 1/500 частки будівлі);
- нежитлову будівлю літ. А-3, загальною площею 836,1 м2, за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 98, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1043708112101 (2994/3000 частки нежитлової будівлі та 1/500 частки нежитлової будівлі).
Заява обґрунтована тим, що предметом позову у даній справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а також витребування нерухомого майна (з чужого незаконного володіння) у власність позивача. 
Позивач зазначав, що спірне нерухоме майно відчужувалось неодноразово, власниками цього майна були ТОВ "Бонорум Компані", ТОВ "Рентон Лтд", Компанія Jacktown Universal LLP, ТОВ "Довер Груп", а наразі - ТОВ "Пром Тех Рециклінг Груп" та компанія Jacktown Universal LLP. 
Позивач вважав, що наступний продаж спірного нерухомого майна може значно ускладнити або, у випадку добросовісного набувача, зробити неможливим виконання рішення суду. 
Позивач зазначав також, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду при перегляді даної справи ухвалою від 30.03.2023 року накладав арешт на спірні об`єкти нерухомого майна. Крім того, ухвалою від 22.12.2023 року відмовив ТОВ "Бонорум Компані" у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2023 року.
Однак, накладений Верховним Судом арешт було скасовано в межах справи №904/3102/23 про банкрутство ТОВ "Довер Груп". Майно, що є предметом спору у даній господарській справі, було продано за 250 000 000 грн єдиним неподільним лотом. 
Позивач вважав, що такі дії мають ознаки навмисних та спрямованих на створення перешкод для фактичного виконання рішення у даній справі у випадку задоволення позову, а саме - задля унеможливлення витребування спірного нерухомого майна. 
Колегія суддів погоджується з висновками оскаржуваної ухвали та звертає увагу на наступне:
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 року у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 року у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 року у справі № 916/2239/22.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 року у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 року у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 року у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 року у справі № 904/8506/21.
За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 23 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22).
Разом із тим, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 року у справі № 754/5683/22, при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти) лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору, цивільне процесуальне законодавство не містить.
Матеріали справи свідчать, що предметом позову у справі, що переглядається, є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а також витребування нерухомого майна (з чужого незаконного володіння) у власність позивача. 
На думку колегії суддів, суд в оскаржуваній ухвалі дійшов вірного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням в разі задоволення позовної вимоги може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Так, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з сумою коштів, на які просить накласти арешт. 
Скаржником не спростовано посилання суду першої інстанції про те, що спірне нерухоме майно відчужувалось неодноразово, власниками цього майна були ТОВ "Бонорум Компані", ТОВ "Рентон Лтд", Компанія Jacktown Universal LLP, ТОВ "Довер груп", а наразі - ТОВ "Пром Тех Рециклінг Груп" та компанія Jacktown Universal LLP і що наступний продаж спірного нерухомого майна може значно ускладнити або, у випадку добросовісного набувача, зробити неможливим виконання рішення суду.
Наведене підтверджує необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно.
Невжиття цього заходу забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовної вимоги поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Щодо співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами слід зазначити наступне:
У справі № 904/2465/21 предметом позову є, серед іншого, витребування конкретних об`єктів нерухомого майна в натурі. Накладення арешту саме на ці об`єкти є максимально точним і співмірним заходом, оскільки:
- арешт накладений судом виключно на спірне нерухоме майно, тобто ті самі об`єкти, витребування яких є предметом позову, отже, цей захід забезпечення є прямо пов`язаним із позовними вимогами та не є надмірним;
- арешт майна не позбавляє апелянта права володіти і користуватися спірним майном, а отже, він не несе надмірного тягаря, пов`язаного із забезпеченням позову;
- арешт є тимчасовим заходом, що діє лише на період розгляду справи по суті.
На думку колегії суддів, у даному випадку баланс інтересів сторін дотриманий: тимчасове обмеження права розпорядження майном є меншим тягарем, ніж ризик непоправної втрати позивачем свого майна у разі його подальшого відчуження у власність третіх осіб.
Отже, обраний судом вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу -4 на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Зазначений захід забезпечення позову не буде мати наслідком припинення господарської діяльності скаржника, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.
Вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу-4 нерухоме майно сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Відповідно до частин першої та другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № І4-242цс18) вказано, що "апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції".
За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що належними та допустимими доказами апелянт не підтвердив суду, що оскаржувана ухвала прийнята судом з порушенням норм матеріального чи процесуального права та підлягає скасуванню. 
Отже, апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 року у справі № 904/2465/21 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.04.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков