Номер провадження 2/754/3119/26
Справа №754/6048/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

17 березня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва
у складі головуючої судді Гринчак О.І.,
за участю секретаря судових засідань Головач О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої агресією російської федерації проти України,
В С Т А Н О В И В:
Позиція сторони позивача
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до російської федерації, в якій просять суд стягнути з держави російської федерації (суб`єкта міжнародних відносин) на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі по 2 500 000 гривень на кожного; стягнути з держави рф (суб`єкта міжнародних відносин) на користь Держави Україна судовий збір.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 - сім`я з трьох чоловік і біженці з Херсону. ОСОБА_1 зі своєю мамою - ОСОБА_2 мали свій будинок у смт. Верхній Рогачик, Херсонської області, який власноруч будували батьки.
Тато ОСОБА_1 був особою з інвалідністю першої групи з діагнозом розсіяний склероз. ОСОБА_1 пам`ятає його лише в інвалідному візку і через цю хворобу вона втратила батька у 2001 році. ОСОБА_2 вимушена була сидіти вдома і доглядати за чоловіком, не маючи змоги працювати.
Війна забрала у позивачки-1 можливість жити у своєму власному житлі, в якому зараз проживають російські окупанти, бо весь лівий берег Херсону зараз знаходиться під окупацією російської федерації.
Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в ранньому віці також втратив батька, який помер від серцевого нападу. Вадим родом із ОСОБА_4 та мав там також своє житло, дві квартири і дачу, але після вторгнення російських військ на територію ОСОБА_4 і після підриву Каховської ГЕС, яка призвела до катастрофічних руйнувань, позивачі вимушені були біженцями переміщуватись до Києва. Що зараз з його житлом не знають. Чоловік мав дачу в місті Херсон, але після підриву окупантами Каховської ГЕС її на жаль затопило. У них не лишилося нічого свого. Але війна триває і завдає їм багато шкоди.
Позивачі сім`єю вимушені були переїхати до Києва і вживати додаткових зусиль для організації своїх життів та захисту своїх порушених прав, винаймати житло, шукати нову роботу і виживати в даній ситуації. Вони вимушені переховуватись в бомбосховищах під час постійних оголошених повітряних тривог. У зв`язку з постійними та тривалими обстрілами території України та повітряними тривогами вони не можуть повноцінно працювати, навчатись та мати стабільний дохід. Війна накопичує в них нескінченний систематичний стрес.
Їхня сім`я втратила сон, здорове харчування, нормальне стабільне життя, можливість бачитись з родичами, які лишились на окупованій території, з ними немає зв`язку і це додає позивачам додатковий постійний стрес та переживання.
Позивачі проживають в постійному стресі, переживаннях за родичів, за себе і вимушені шукати прихисток в Києві і докладати значних додаткових зусиль для подолання цієї кризи і апатії. Їм дуже важко виживати в таких умовах, в постійному стресі та смутку за все, що з ними зробила війна. Вони и вимушені жити сім`єю на зйомних квартирах за великі кошти в цей час. Війна зламала життя і забрала все, що вони мали з сім`єю.
Адекватне відшкодування моральної шкоди, в такому випадку є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Подання позовної заяви до суду про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем їхніх прав, є здійсненням їхнього волевиявлення, оскільки вони обрали на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту своїх порушених прав, а саме у зв`язку з неможливістю їх поновлення бажають отримати відповідне відшкодування.
З врахуванням наведеного позивачі просять стягнути з держави російська федерація на їхню користь моральну шкоду в розмірі по 2 500 000,00 грн.
Повідомлення учасників справи
Всі учасники справи повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Позивачі жодного разу ні у підготовчі, ні у судові засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи шляхом надсилання судових повісток до електронного кабінету позивачки-1 та на повідомлену ними адресу, що підтверджується відповідними довідками та трекінгами з сайту Укрпошти.
У заяві від 21.05.2025 просили проводити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином через розміщення оголошення на сайті судової влади України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Позивачка-1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, народилася у смт. Верхній Рогачик Херсонської області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України та довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до довідки від 02.12.2022 ОСОБА_1  є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем її проживання/перебування зазначено: АДРЕСА_2 .
Позивачка-2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, народилася у м. Марганець Дніпропетровської області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України.
Відповідно до довідки від 14.10.2022 ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем її проживання/перебування зазначено: АДРЕСА_2 .
Позивач-3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, народився у м. Херсон та зареєстрований АДРЕСА_3 , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України.
Відповідно до довідки від 07.04.2023 ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем його проживання/перебування зазначено: АДРЕСА_2 .
Норми права та мотиви суду
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).як джерело права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Загальновідомою обставиною, тобто такою що не потребує доказування (частина третя статті 82 ЦПК України) є те, що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.
02 березня 2022 року збройну агресію російської федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.
Звернення позивачів до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.
Подібні правові висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22), від 12 лютого 2025 року у справі № 686/16081/23 (провадження № 61-456св24).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див.: постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) та інші).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 754/6452/24 провадження № 61-5430 св 25 зазначено, що особа, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф, не позбавлена обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Сам факт звернення особи з позовом не є безумовною підставою для відшкодування їм моральної шкоди.
У цій справі суд встановив, що позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підтвердження своїх позовних вимог надали лише копії паспортів і довідок внутрішньо-переміщених осіб.
Водночас, позивачі не надали доказів та не довели, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та тимчасової окупації суверенної території України їм завдано моральної шкоди, не підтвердили розмір цієї шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, тому підстав для задоволення позовних вимог у цій справі немає.
Керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої агресією російської федерації проти України, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач-1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .
Позивач-2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання як ВПО: АДРЕСА_4 .
Позивач-3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .
Відповідач - російська федерація.
Суд підписує повне рішення без його проголошення. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України).
Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2026.
Суддя Деснянського
районного суду міста Києва    Оксана Гринчак